ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (далі позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 липня 2021 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 6214700 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 72 200,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, із сплатою 28 % річних та датою остаточного повернення кредиту до 12.07.2024 р. Позичальник порушив умови договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших передбачених платежів договором у визначені строки. Станом на 01.03.2023 року загальна сума заборгованості становить 110 250,57 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 50 010,14 грн., заборгованість по відсотках 16 703,19 грн., заборгованість по комісійній винагороді 37 544,00 грн., заборгованість по рахунку інфляції 5 087,00 грн., заборгованість за 3% річних 906,24 грн. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 6214700 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 13.07.2021 року в загальному розмірі 110 250,57 грн. та судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

Відзиву на позовну заяву не надходило.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2023 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 13 липня 2021 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 6214700 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі кредитний договір), на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 48 000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, із сплатою 28 % річних та датою остаточного повернення кредиту до 12.07.2024 р. (а.с. 8-20).

П. 2.5. кредитного договору передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту, зазначену у 1.1. цього Договору, починаючи з 01.08.2021 року, а у разі повного дострокового повернення кредиту за фактичний період користування.

Крім того, п. 2.7. кредитного договору закріплено, що за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3 % від суми кредиту, встановленої у п 1.1. даного Договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово, у день видачі кредиту, за рахунок кредитних коштів (тіло кредиту) шляхом перерахування за вказаними позичальником реквізитами, суми кредиту за мінусом утриманої кредитоданцем комісії.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме, п. 2.6., визначено, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період, встановленими у Додатку № 1 до цього договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.08.2021 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. При достроковому частковому погашенні кредиту позичальником, розмір щомісячного ануїтетного платежу не змінюється, а за рахунок останніх платежів зменшується зазначена у Додатку №1 кількість платежів. Достроковим частковим погашенням кредиту сторони вважають сплачені позичальником кошти, що надходять на поточний рахунок кредитодавця до вказаного у Додатку №1 періоду, у розмірі, що перевищує нараховану на час надходження коштів неустойку та прострочену заборгованість.

У той же час, п. 2.8. кредитного договору сторонами встановлена черговість погашення позичальником заборгованості за наявності заборгованості по кредиту та/або процентах за користування ним та/або неустойки, а саме: в першу чергу сплачується прострочена до повернення сума позики та прострочені проценти за користування позикою; у другу чергу сплачується сума позики та проценти за користування позикою; у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до договору.

На підставі відповідної заяви ОСОБА_1 від 13.07.2021 року (а.с. 23) на розрахунковий рахунок останнього ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» було перераховано 70 034,00 грн. (72 200,00 грн. 3%), що підтверджується платіжною інструкцією №907 від 13.07.2021 року (а.с. 29).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо комісійної винагороди, про що свідчать підписи обох сторін у договорі.

Оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь банку комісії за надання кредитних коштів, а також щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемними.

Так, за умовами ст. 1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

У той же час, за ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Так, із розміру щомісячного, визначено сторонами Додатком №1 до кредитного договору платежу у сумі 5 874,00,00 грн., 2 888,00 грн. спрямовуватись на сплату комісії.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-7) вбачається, що загалом ОСОБА_1 за кредитним договором було сплачено 52 800,00 грн. Із вказаної суми коштів було спрямовано 22 189,86 грн. на погашення тіла, 10 394,14 грн. відсотків, 20 216,00 грн. на сплату комісії.

Умови кредитного договору, які передбачають сплату комісій, є нікчемними та визнання їх недійсними судом не вимагається, а кошти, які сплатив ОСОБА_1 , були спрямовані самостійно ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» за черговістю, передбачену п. 2.8. кредитного договору, на погашення комісії в загальному розмірі 20 216,00 грн., а мали б спрямовуватись на погашення тіла та відсотків за кредитним договором.

Згідно із Додатком 1 до кредитного договору, протягом його дії ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити 72 200,00 грн. в якості повернення кредитних коштів (сплати тіла кредиту) та сплату відсотків у сумі 35 111,72 грн. При цьому, фактично позивачем було надано відповідачу кредитних коштів у сумі 70 034,00 грн. Тому, загальна сума коштів, які б мав сплатити ОСОБА_1 за умови належного виконання зобов`язань, а саме, суми тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами до 12.07.2024 року становить 105 145,72 грн. (70 034,00 грн. + 35 111,72 грн.).

У той же час, строк повернення кредиту (12.07.2024 року) на час подачі позовної заяви та розгляду справи ще не настав, а тому, позивачем нараховано відсотки за користування кредитом до 28.02.2023 року включно, що становить 27 097,33 грн.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Тому, загальна сума, яка підлягає поверненню відповідачем (без врахування сплачених ним коштів) станом на 01.03.2023 року складає 97 131,33 грн. (70 034,00 грн. + 27 097,33 грн.).

У той же час, ОСОБА_1 було сплачено 22 189,86 грн. на оплату тіла кредиту та 10 394,14 грн. на погашення відсотків. Сплачені позичальником кошти в загальному розмірі 20 216,00 грн. спрямовані кредитором в якості сплати комісії, а мали б спрямовуватись на оплату відсотків та тіла кредиту. Тому, загальний розмір фактично сплачених ОСОБА_1 тіла та відсотків за кредитним договором становить 52 800,00 грн. (22 189,86 грн. + 10 394,14 грн. + 20 216,00 грн.).

На думку суду, не зарахування суми визначеної позикодавцем комісії в суму погашення за кредитом призведе до порушення прав позичальника, оскільки останній здійснював часткове повернення коштів, які спрямовувались товариством не за призначенням на підставі нікчемних комісійних домовленостей.

Таким чином, відповідач неналежним чином виконав зобов`язанням перед позичальником що стосується сплати тіла та відсотків за кредитним договором на суму 44 331,33 грн. (97 131,33 грн. - 52 800,00 грн.), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку.

Щодо стягнення інфляції та 3 % річних варто вказати наступне.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6) не вбачається даних про період, за який встановлені ст. 625 ЦК України суми були обраховані.

У той же час, у відповідності до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Крім того, за п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вказані положення закону, укладення договору 13.07.2021 року, запровадження карантинних заходів з 12 березня 2020 року та введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, інфляційні втрати та 3% річних з відповідача на користь позичальника стягненню не підлягають.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідача за кредитним договором, станом на 01.03.2023 року загальна заборгованість за несплаченими тілом та відсотками становить 44 331,33 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81, 211, 223, 263,265,280,285,289 ЦПК України, ст.ст. 215, 216, 526, 549, 551, 610, 611, 625, 638, 1048, 1054, 1057-1 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» заборгованість за Договором № 6214700 про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 13 липня 2021 року станом на 01.03.2023 року у сумі 44 331,33 грн., що складає заборгованість за несплаченими тілом та відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення тіла та відсотків за користування кредитом, комісії, 3% річних та інфляційних витрат, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет», , адреса: м. Київ, вул. Лейпцизька, 16;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 21.06.2023 року