ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6251/23 Справа № 0417/2-2335/11 Суддя у 1-й інстанції - Галічий В.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Максюти Ж.І.,

суддів: Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 із позовом про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії, в які просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме на недобудований будинок літ. А, загальною площею 42,2 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 ; Зобов`язати ОСОБА_4 передати позивачу технічну документацію.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що 01.02.2010 між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на виконання будівельних робіт. Предметом договору є виконання будівельних робіт, з переобладнання нерухомого майна, а саме літ.Д погреб з шийкою, літ. а-1 фундамент службової прибудови, літ.а-2 недобудована службова прибудова у літ. А- недобудований житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем було виконано всі умови договору та відповідно договірна вартість робіт складає 15 000 грн., але відповідач розрахунок не здійснив за виконані роботи.

Технічна документація була передана ОСОБА_4 на підставі усної угоди на збереження.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності, та просила ухвалити рішення яким визнати договір купівлі-продажу від 21.08.2000 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 дійсним та визнати право власності за ОСОБА_3 на погреб з шийкою - літ.Д, фундамент службової прибудови літ. а-1, недобудовану службову прибудову літ.-2 та на недобудований житловий будинок літ. А, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності задоволено.

Договір купівлі-продажу від 21.08.2000 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме на погреб з шийкою - літ.Д, фундамент службової прибудови літ. а1, недобудовану службову прибудову літ.а2 та на недобудований житловий будинок літ. А, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 достовірних данихщодо спірних правовідносин та спірного майна Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська не дав, також не повідомив про те, що спірне майно належить на праві власності іншій особі, яка не залучена до справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що її дядько (спадкодавець) - ОСОБА_8 на момент розгляду справи у суді був повноправним одноособовим власником спірного будинку. Його не було залучено до участі в справі. Суд вирішив питання права власності на будинок без участі самого власника. Отже права ОСОБА_8 а згодом, після його смерті, і апелянта як спадкоємця порушені.

17.11.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких просить суд, відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що її позовні вимоги є не обґрунтованими, а задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 дійшов висновку про те, що незаконність права власності не встановлена судом, оскільки на підставі договору-купівлі продажу недобудованого житлового будинку від 21.08.2000 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений Володимирською сільською радою, є власником недобудованого домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . За ОСОБА_3 на підставі затвердженої ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.08. 2006 року мирової угоди, зареєстроване право власності на будинок, житловий недобудований за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може виходячи із наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як зазначено в оскаржуваном рішенні суду, 21.08.2000 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі розписки, яка посвідчена Володимирською сільською радою, укладено договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво-або багатосторонніми (договори).

На підставі ст. 42 ЦК УРСР, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснення, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Виходячи із наведеного, та враховуючи, що жодного належного та допустимого доказу на піддтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу від 21.08.2000 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнання права власності на спірне майно, а саме: на недобудований житловий будинок літ. А, розташований за адресою АДРЕСА_1 . відсутні, оскільки порушено порядок вчинення правочину.

Крім того, встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.

Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

В пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги.

Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21.05.2007 року по цивільній справі №2-650/07 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, встановлено, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 07-5428 № 1581 від 19.06.1996 року, їй за життя належала вказана ділянка, а також спірний будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби, технічною документацією, довідками сільради.

ОСОБА_8 є рідним сином ОСОБА_6 , який проживав у спірному будинку разом з матір`ю по день її смерті.

Право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Запорізького районного суду від 07.06.2006 року, яке було скасоване судом 12.12.2006 року, у зв`язку із нововиявленими обставинами, а саме виявлення спадкоємця нерухомого майна у особі ОСОБА_8 , тобто законних підстав права власності на час винесеного рішення суду від 21.05.2007 року у ОСОБА_3 не встановлено.

Також, як вбачається із матеріалів справи, а саме із свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2020 року ОСОБА_1 отримала у спадщину від померлого ОСОБА_8 житловий будинок 6б (до прийняття спадщини адреса була 6-а, перейменовано за рішенням сільської ради), розташований по АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.05.2007 року за № 2-650/07, та на підставі додаткового рішення цього ж суду від 23.09.2008 року за №2-650/07, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 221, номер запису про право власності 38059653, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької ради, Запорізької області Щепанською Н.І. від 07.09.2020, індексний номер витягу 222954344.

Тобто єдиним власником спірного будинку є ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема і судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2550 грн, покладаються на ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в сумі по 850 грн. з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2011 року скасувати.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та визнання права власності - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 850,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова