Справа № 138/3091/22
Провадження № 22-ц/801/1186/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 рокуСправа № 138/3091/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., розглянувши за прави-лами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових за-сідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

Служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінниць-

кої області про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , його представ-ника адвоката Горбового Володимира Анатолійовича на рішення Могилів-По-дільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року, ухвалене у приміщенні суду у місті Могилеві-Подільському Вінницької області за головування судді Цибульського О. Є., без участі учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-роні позивача ОСОБА_4 про визначення місця проживання дити-ни, посилаючись на наступні обставини. З 16 січня 2009 року по 28 жовтня 2022 року позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від спіль-ного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про на-родження відповідно від 01 жовтня 2008 року серії НОМЕР_1 та від 17 липня 2019 року серії НОМЕР_2 , виданими Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного тери-торіального управління юстиції у Харківській області ( раніше Московський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юс-тиції ). Між сторонами у справі не вирішене питання щодо місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким з наро-дження опікується позивач, самостійно виховує та утримує дитину за власні кошти, турбується та забезпечує його інтереси, розвиток, сталі соціальні зв`язки із родиною, друзями. Син проживає з батьком, не працює, не має самостійного доходу, тому ОСОБА_1 несе витрати на навчання сина, його оздоровлення та лікування. Мати хлопчика не приймає участі у його розвитку, вихованні, утриманні. Через збройну агресію російської федерації сім`я мешкає у АДРЕСА_1 , отримала статус внутрішньо переміщених осіб. Син ОСОБА_6 не бажає проживати із ма-тір`ю окремо від батька, оскільки у неї відсутнє бажання та можливості його утримувати; вона здійснює догляд та утримання молодшого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначає, що у випадку наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини спір між ними може вирішуватися судом. Ураховуючи найкращі інтереси дитини, позивач просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання у АДРЕСА_1 ; розглянути справу без повідомлення ( виклику ) сторін у справі.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_8 , його представник адвокат Горбовий В. А. оскаржують його в апе-ляційному порядку, просять дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржники посилаються на неповне дослідження су-дом першої інстанції та оцінку доказів у справі, порушення норм матеріального, процесуального права, через що суд дійшов помилкового висновку про наяв-ність підстав для відмови у задоволенні позову. Суд неповно дослідив позицію неповнолітнього сина сторін у справі, який виявив бажання проживати з бать-ком за його місцем мешкання. Мати дитини не заперечує визначення місця про-живання із батьком, на даний час вона проживає у м. Харкові. Суд першої інс-танції не досліджував, не надавав оцінку висновку органу опіки та піклування, Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Могилів-По-дільської міської ради, яка залишила заяву позивача про визначення місця про-живання сина із батьком без розгляду, хоча дитина надала Комісії особисті пояснення про своє бажання проживати із батьком. Підкреслюючи необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини, її думку, сторона позивача просить апеляційну скаргу задоволити.

Визначеним цивільним процесуальним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 22 травня 2023 року правом подати відзиви на апеляцій-ну скаргу відповідачі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача не скористалися, відзиви від них суду не надходили. У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`яви-лися; позивач, третя особа на його стороні ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_3 21 червня 2023 року надіслали апеляційному суду в електронній формі заяви із клопотаннями про розгляд справи за їхньої відсутності. Зокрема відповідачка ОСОБА_3 у своїй заяві вказала, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, про це вона й просить суд апеля-ційної інстанції, оскільки зазначені скаржником обставини відповідають дійс-ності та нею визнаються.

Представник відповідача органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Будучи поінформованим про місце, день та час розгляду справи, про що в останній містяться відповідні докази, будь-яких заяв вказаний відпо-відач суду не направив.

19 червня 2023 року до апеляційного суду в електронній формі надійшло письмово викладене клопотання представника позивача адвоката Горбового В.А. про відкладення розгляду справи на іншу дату та час після 16 липня 2023 року у зв`язку із його зайнятістю 21 червня 2023 року в іншому судовому засі-данні, а також через його щорічну чергову відпустку з 26 червня по 14 липня 2023 року.

Апеляційний суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 січня 2023 року у справі 753/17628/19, прова-дження № 61-4990св21, яким визначено, що перебування у відпустці представ-ника позивача, завчасно повідомленого про дату та час судового засідання, не є підставою для відкладення судового засідання, оскільки позивач не був позбав-лений можливості залучити до участі у справі іншого представника. У сукуп-ності із тією обставиною, що у день апеляційного перегляду справи особисто позивач подав заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі, заяву його представника про відкладення розгляду справи практично на місяць апеля-ційний суд вважає такою, що не заслуговує на увагу. Відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у порядку апеляційного провадження у відсутності учасників справи, котрі не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, ре-тельно проаналізувавши наявні у ній докази у їх сукупності, перевіривши за-конність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із до-триманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 29 березня 2023 року пов-ністю відповідає зазначеним вимогам, воно є правильним, таким, що об`єктив-но відповідає фактичним обставинам справи, що мають місце відносно сторін у справі, та дитини, якій у вересні 2022 року уже виповнилося чотирнадцять ро-ків. Суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють пра-вовідносини між сторонами у справі, не порушив норм процесуального права. Оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає найкращим, найвищим інтересам неповнолітнього підлітка, гарантує свободу його вибору, забезпечену законами України.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції урахував ті фактичні обставини справи, те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 28 жовтня 2022 року рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. У сторін у справі від спільного проживання є двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Усі члени колишньої внаслідок розлучення у 2022 році сім`ї є внутрішньо переміщеними особами та проживають у АДРЕСА_1 . Листом від 25 січня 2023 року № 01-21/60 Служба у справах дітей Могилів-Подільської місь-кої ради Вінницької області на запит суду повідомила, що питання стосовно визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_1 залишене без розгляду, оскільки дитина, яка досягла чотирнадцяти років, за приписами чинного законодавства самостійно визначає своє місце проживання з одним із батьків.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка до-сягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З огляду на зазначене неповнолітній ОСОБА_6 вправі розпорядитися та реалізувати своє бажання щодо свого місця проживання на свій розсуд, закон не передбачає вирішення цього питання су-дом за тих обставин, що фактично мають місце та викладені вище.

Частинами першою, другою статті 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина ( йдеться про дитину, яка не досягла чотирнадцяти років ) спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 1 ЦПК України задеклароване призначення цього Закону, який визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення ци-вільного судочинства. Спір про право - це суперечність між суб`єктами цивіль-ного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує урегу-лювання самими сторонами або вирішення судом. Спір про право виникає з ма-теріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей ( супе-речностей ) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод у судовому порядку. Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду. Та-ким чином спір про право пов`язаний виключно із порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існу-ють конкретні особи, які перешкоджають у реалізації права.

У даній справі спір між батьками неповнолітньої дитини щодо місця її про-живання реально відсутній. Відповідачка не заперечує аби син мешкав разом із батьком, про що у матеріалах справи неодноразово висвітлена така її позиція. За відсутності спору справа не підлягає розглядові у судовому порядку. ОСОБА_9 не чиниться жодних будь-яких перешкод для проживання із сином, здійснення за ним догляду і піклування, тому мета заявлених позовних вимог убачається поза межами судового спору.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сімя, дитинс-тво, материнство і батьківство охороняються державою.

27 лютого 1991 року Україною ратифікована Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка визначає основоположні засади у сфері захисту прав дитини. Положеннями цієї Конвенції визначено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, у ме-жах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами статей 1-3 цієї Конвенції «Про права дитини» пе-редбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині за-безпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беру-чи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відпові-дають за неї перед законом, і з цією метою вживаються усі відповідні законо-давчі та адміністративні заходи.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кож-на дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелекту-ального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необ-хідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України установлено, що м ати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ро зірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім ви-падку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Керуючись нормами статей 141, 150, 160, 161 СК України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», положеннями Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 лис-топада 1989 року № 44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, щодо обов`язку приділяти першочергову увагу якнай-кращому забезпеченню інтересів дитини, апеляційний суд наголошує на таких об`єктивних обставинах цієї конкретної справи.

Колишнє подружжя ОСОБА_10 узяте на облік внутрішньо переселених осіб, які зареєстровані відповідно у Харківській області та місті Харкові, мешкає за місцем перебування за однією й тією ж адресою у АДРЕСА_1 . Син сторін у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова, згідно із довідкою ліцею № 4 міста Могилів-Подільський від 27 липня 2022 року № 29 буде навчатися у 9-А класі цього освітнього закладу.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 02 листопада 2022 року з питання ви-значення місця проживання його неповнолітнього сина та відповідачки ОСОБА_6 , працівниками Служби у справах дітей міської ради 08 листопада 2022 року бу-ло здійснене обстеження житлово-побутових умов за адресою місця прожи-вання позивача та з`ясовано, що батьки неповнолітньої дитини проживають за однією адресою.

10 листопада 2022 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Могилів-Подільської міської ради прийняте рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки син ОСОБА_6 досяг чо-тирнадцятилітнього віку і місце його проживання має визначається ним самим. Відповідний лист Служби у справах дітей міської ради від 25 січня 2023 року № 01-21/60 у порядку виконання ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2023 року направлений у цій справі суду.

Отже у цій справі встановлений факт проживання батьків неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за однією адресою у місті Могилеві-Подільському, що виключає визначення місця проживання одного із синів з одним із батьків, оскільки таке питання вирішується, як визначив закон, у випадку проживання батьків окремо один від одного. У власній позовній заяві ОСОБА_1 зазна-чив, що у подальшому колишнє подружжя буде проживати за окремими адреса-ми. Тобто встановлений працівниками Служби у справі дітей міської ради факт проживання батьків із синами в одному приміщенні та населеному пункті мате-ріалами справи та належними доказами не спростований, а зазначення позива-чем в апеляційній скарзі про проживання матері дітей, нібито, у м. Харкові на даний час не доведене належними та допустимими доказами. Проте необхідно наголосити, що питання визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_6 разом із батьком жодним чином не пов`язане із тією обставиною, що батьки мають одне й те саме місцем проживання чи можливо мешкають окремо одне від одного. Головним, визначальним і вирішальним є те, що чинне законодав-ство установило непорушне право чотирнадцятилітньої дитини визначати своє місце проживання самостійно, на свій розсуд і таке питання у судовому поряд-ку не вирішується.

Згідно із висновком § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» про те, що між ін-тересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ( рішення у справі «Олсон проти Швеції» ( № 2 ) від 27 листопада 1992 року ) то, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найваж-ливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають перева-жати над інтересами батьків. Цей висновок застосований судом у цій конкрет-ній справі правильно, у відповідності із інтересами самого підлітка, тому до-води апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника належить визнати безпідставними, необгрутованими. Суд першої інстанції у вирішенні цієї справи не допустив помилок, які необхідно було б виправляти суду апеляційної інстан-ції. Ураховуючи фактичні обставини, досліджені докази у цій справі крізь приз-му урахування найкращих інтересів дитини, слід дійти безперечного висновку про відсутність будь-яких підстав для скасування оскаржуваного наразі пра-вильного рішення суду першої інстанції.

Статтею 141 ЦПК України установлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витра-ти, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 та його представника на рішен-ня Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 бе-резня 2023 року безумовно підлягає залишенню без задоволення, тому понесені судові витрати у справі відповідно до норм статті 141 ЦПК України повинні бути залишені за позивачем.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими дока-зами та перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом першим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має пра-во, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Стат-тею 375 цього Кодексу установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апе-ляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у ци-вільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його представника адво-ката Горбового Володмира Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати у справі у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції залишити за позивачем.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складений 22 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук