Провадження № 2/638/909/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « КРЕДОБАНК№ про захист прав споживачів та про стягнення пені за невиконання банком розпорядження клієнта,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Акціонерного товариства « КРЕДОБАНК№ про захист прав споживачів та про стягнення пені за невиконання банком розпорядження клієнта.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 серпня 2021 року він звернувся на « гарячу лінію» АТ « Кредобанк» та замовив отримання готівкових коштів в сумі 149000,00 гривень. 12 серпня 2021 року він прийшов до відділення за адресою м. Харків вул. Данилевського 18, звернувся до каси з метою отримання коштів. Касир відмовила йому в отриманні вказаної сими, та зазначила, що якісь питання щодо можливості виплати суми. Позивач звернувся до начальника відділення, проте також кошти не отримав. 13 серпня 2021 року позивач також не отримав кошти та звернувся з відповідною заявою до АТ « Кредобанк» 16 серпня 2021 року позивач знову звернувся до банку, проте кошти не отримав. 20 серпня 2021 року позивач отримав листа з зазначенням обставин його звернень. 25 серпня 2021 року він вкотре звернувся що банку та за результатами спілкування зі співробітником АТ « Кредобанк» перевів з указаного рахунку АТ « Кредобанк» на рахунок в іншому банку. Позивач зазначає, що відповідач незаконно вчинив, не виконавши розпорядження клієнта щодо видачі готівкових коштів, тому просить стягнути з АТ « Кредобанк» на свою користь суму пені за користування грошовими коштами у розмірі 58110,00 гривень.

Відповідно до ухвали від 22 вересня 2021 року провадження у справі відкрито.

01 листопада 2021 року представник відповідача надав пояснення по цивільній справі, де зазначав, про безпідставність позовних вимог.

16 листопада 2021 року представник відповідача звернувся до суду з відзивом, де просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, вказав, що позивач зловживав своїм правом, а зі сторони банківської установи не було перешкод у отриманні коштів. Натомість 12 серпня 2021 року працівником банку було запропоновано позивачеві отримання листа-повідомлення від уповноваженого підрозділу банку за напрямком фінансового моніторингу, від отримання кого він відмовився. У подальшому, як зазначає представник відповідача позивач до ками банку не звертався, а лише реєстрував скарги, таким чином позивач не здійснював дії, направлені на отримання готівки. Крім того представник відповідача повідомив, що арешти чи будь які інші обтяження на рахунок позивача в АТ « Кредобанк» не накладалися. І лише 25 серпня 2021 року позивач безперешкодно перевів на інший рахунок, кошти, які були у нього на рахунку АТ « Кредобанк».

18 січня 2023 року надійшла відповідь на відзив.

28 лютого 2023 року надійшли додаткові пояснення.

03 квітня підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач наполягав на замовленні позовних вимог.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Щодо інших аргументів або міркувань заявника, то вони не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся на « гарячу лінію» АТ « Кредобанк» та замовив отримання готівкових коштів в сумі 149000,00 гривень.

12 серпня 2021 року він прийшов до відділення за адресою м. Харків вул. Данилевського 18, звернувся до каси з метою отримання коштів. Того ж дня оформлено заяву на видачу готівки № 45878825 на отримання коштів у сумі 149000,00 гривень.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до керівника АТ « Кредобанк» про надання інформації щодо відмови у отриманні готівки.

13 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до АТ « Кредобанк» м. Львів вул. Сахарова 78

З подібним листом ОСОБА_1 звернувся і 16 серпня 2021 року.

25 серпня 2021 року він звернувся з заявою про видачу коштів

На вказані звернення ОСОБА_1 були направлені листи з роз`ясненнями від 13 серпня 2021 року та від 17 серпня 2021 року.

З системного аналізу вказаних подій суд не вбачає винних дій АТ « Кердобанк», спрямованих на невиконання вказівки клієнта щодо розпорядження коштами його рахунку.

За правилами ст.6 ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

ОСОБА_1 безперешкодно скористався своїми коштами, які перебували на його рахунку та перевів вказані кошти на рахунок у іншому банку.

Сторони не надали жодних доказів, які б підтверджували арешти чи інші обтяження рахунку позивача та неможливістю скористатися коштами.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються законодавством України та безпосереднього договором з урахуванням вимог Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам в АТ « Кредобанк».

Позивач не довів у належний спосіб, що його права порушені, не визнані чи оспорюються та вибрав невірний спосіб захисту своїх прав. Суд приходить до вказаного висновку з огляду на те, що, згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання». Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків», а у даному ж випадку, між сторонами не виникли правовідносини з приводу неустойки.

З огляду, на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 315, 354 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « КРЕДОБАНК№ про захист прав споживачів та про стягнення пені за невиконання банком розпорядження клієнта - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 22 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ