УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/10764/22

Провадження №: 2/755/1303/23

"15" червня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваленко І.В.,

при секретарі Назаровій І.В.,

за участю :

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва, в порядку спрощеного позовного провадження, заяву представника відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Мельникова Дениса Олександровича про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, без руху,

в с т а н о в и в :

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

28 грудня 2022 року (вх.№46583/22) через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду міста Києва представником відповідача Мельниковим Денисом Олександровичем, який діє в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору.

Клопотання обґрунтоване тим, що за п.1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301 гс 18) Верховний Суд виклав правовий висновок у подібній справі. Верховний суд, залишаючи постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду без змін зазначив таке: «Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її випалити) у розмінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати. Отже, вимога про стягнення оплати за час вимушеного прогулу не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, а тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подання яких згідно з п.1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачується.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення клопотання сторони відповідача, вважав його необґрунтованим, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21), відповідно до яких середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 15 червня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Солодовникова Андрія Вікторовича, який діє в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Вислухавши думку позивача, вивчивши клопотання та матеріали справи, оцінивши наведені сторонами цивільного процесу доводи щодо підстав залишення позовної заяви без руху, приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Право суду після відкриття провадження у справі постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням в ухвалі підстав залишення такої заяви без руху передбачено ч. 11 ст.187 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, 26.10.2022 року позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», просив суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30.08.2022 №240-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договру з ОСОБА_1 » та поновити дію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та державним підприємством «Адміністрація морських портів України» ;

- стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 30.08.2022 по день фактичного допуску до роботи з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів;

- стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. моральної шкоди;

- стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову у розмірі 3 473,00 грн.;

- рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи розрахунки щодо сплати та звільнення від сплати судового збору, позивач посилався на положення ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.5, ст6 Закону України «Про судовий збір», висновки постанови Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №6-1121цс16 щодо обов`язку сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі, висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21), відповідно до якого середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати. Таким чином, позивач вказував, що він звільнений від сплати судового збору в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, за позовну вимогу немайнового характеру - визнання протиправним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору, у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», сплатив судовий збір у розмірі - 992,40 грн., а за позовну вимогу - відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн, у відповідності до вимог п.п.5 п.1 ч.2 ст4 Закону України «Про судовий збір» сплатив судовий збір у розмірі - 2 481,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

В постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 226/168/15-ц зроблено висновок, що починаючи з 01.09.2015, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21), проаналізувавши висновки, викладені у постановах: Верховного Суду України від 26.10.2016 р. у справі №362/7105/15-ц (провадження №6-1395цс16), Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18); об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), висловлювалась щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, а тому клопотання представника відповідача Мельникова Дениса Олександровича, який діє в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.175, 177, 187, 260, 261 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - Мельникова Дениса Олександровича про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: первинна профспілкова організація працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, без руху.

Ухвала окреме від рішення суду оскарженню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України)

З текстом ухвали можна ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: gttp://reyestr.court.gov.ua

Повний текст ухвали суду складений 20 червня 2023 року.

С у д д я