Справа № 308/272/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Бедьо В.І., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Позов обґрунтовувала тим, що з 18.10.2003 вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2009 розірвано. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивачка, сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років. Згідно довідки №254/22 від 29 грудня 2022 року ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання, факультету інформаційних технологій Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», термін закінчення навчання 30 червня 2026 року.

Також позивачка зазначає, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Син потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Син навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працевлаштуватися. При цьому ОСОБА_1 є працездатним і має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина, який навчається.

Враховуючи вищенаведене, позивачка просила стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно до 30 червня 2026 року, включно.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн щомісячно, але без урахування часу канікул, починаючи з 05.01.2023 і до досягнення сином 23 років.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, що судом першої інстанції розглянуто справу без його належного повідомлення та не надано йому можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог.

Вказує, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він працює в ТОВ «Альбатрос СБ» та його заробітна плата на місяць складає 7 000 грн. Зазначає, що в нього не має матеріальної можливості надавати сину допомогу на навчання, оскільки, його доходи є не великими.

Також вважає, що повнолітній син навчається на державному замовлені і має можливість підробляти. Крім того, позивачка також зобов`язана утримувати сина.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 26 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити з задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не сплачує аліментів, які визначені рішенням суду та має заборгованість по сплаті таких.

Вважає, що апелянтом не надано належних доказів, які б вказували, що мати відповідача перебуває на його утриманні, оскільки вона проживає не з ним, крім того, ОСОБА_4 отримує пенсію. Наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої доньки, на її думку, не доводить неможливість нести витрати на утримання їх сина.

Щодо посилань апелянта на те, що син має можливість підробляти, зазначає, що син хворіє та переніс дві складні операції, а тому потребує часу і витрат на реабілітацію, що робить неможливим його працевлаштування з неповним робочим днем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням в університеті, дійшов висновку про стягнення аліментів у сумі 3 000,00 грн щомісячно до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох річного віку та без врахування часу канікул.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повному обсязі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №254/22 від 29.12.2022, яка видана ДВНЗ «Ужгородський національний університет» ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання, факультет інформаційних технологій ДВНЗ «Ужгородський національний університет». Передбачуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне).

Встановивши, що ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання, факультет інформаційних технологій ДВНЗ «Ужгородський національний університет», суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач за приписами ст. 199 СК України, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, яка продовжує навчання.

Проте, при визначенні розміру аліментів суд неповно врахував обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що ОСОБА_3 навчається за державним замовленням.

Крім того, відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а тому він не мав можливості надати докази щодо доходів, осіб, які перебувають на його утриманні.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав довідку з Пенційного фонду України з якої слідує, що він працює в ТОВ «Альбатрос СБ» та отримує заробітну плату 7 000 грн.

Крім того, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у відповідача є донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на його утриманні.

Визначивши розмір аліментів у розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції, не з`ясував та не врахував фактичної суми доходів відповідача, чим припустився порушення принципу розумності та достатності стягнутих аліментів відповідно до фактичних потреб повнолітнього сина відповідача для продовження навчання, адже сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже доказів на існування таких витрат у сина позивач не надала.

З огляду на зазначені обставини, а саме, навчання сина сторін за державним замовленням, відсутність доказів на понесення фактичних витрат, у тому числі для навчання, а також підтверджений відповідачем факт перебування на його утриманні доньки ОСОБА_6 , його дохід та виходячи з принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів у твердій сумі 3000 грн щомісячно, виходячи з принципу розумності та справедливості слід змінити та визначити такі аліменти у розмірі 2 000 грн щомісячно.

Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами сина, який продовжує навчання і потребує допомоги батьків та потребами відповідача.

При цьому, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його непрацездатна мати ОСОБА_4 , оскільки, апелянтом не надано належних доказів, що вона проживає з ним, і не отримує доходів та потребує його матеріальної допомоги.

Також колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування ОСОБА_3 на канікулах, оскільки, чинним законодавством таке виключення не передбачено, а той факт, що під час канікул ОСОБА_3 не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 СК України обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки канікулярний час входить в період навчання.

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо звільнення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування ОСОБА_3 на канікулах є таким, що не відповідає нормам матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, шляхом виключення із нього посилання на фразу «без урахування часу канікул».

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного розміру аліментів з 3000 грн до 2 000 грн, а також виключення із нього посилання на фразу «без урахування часу канікул».

Враховуючи наведене та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року в частині розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_1 змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з суми 3000,00 грн до суми 2 000 грн та виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на «але без урахування часу канікул».

У решті вимог рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 26 червня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: