Житомирський апеляційний суд
Справа №294/1673/22 Головуючий у 1-й інст. Лесько М.О.
Категорія 20 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 294/1673/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради Житомирського району Житомирської областіна рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Леська М.О. у м. Чуднові,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,4992 га, кадастровий номер :03:000:0608, яка розташована на території Тютюнниківського старостинського округу Чуднівької об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивував тим, що після смерті його прабаби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на майно, до складу якої входить земельна частка (пай) члена сільськогосподарської артілі «Червоний хлібороб» КСП «Ленінський шлях», розташована на території Тютюнниківського старостинського округу Чуднівської міської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області. Спадщину після смерті прабаби прийняв дід позивача ОСОБА_3 , шляхом вступу в управління спадковим майном, але оформити своїх спадкових прав не встиг та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Однак, право на спадщину йому належить з моменту відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 . Після смерті діда позивача у право спадщини на частину його будинку вступила дочка спадкодавця, мати позивача ОСОБА_2 , однак свого права на частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку вона не заявляла та не має бажання займатися її оформленням.

Після смерті ОСОБА_3 позивач є спадкоємцем його майна за законом. Однак в нотаріальному порядку він не може оформити своє право на спадкове майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), тому змушений звернутися до суду. Інші спадкоємці за законом і за заповітом відсутні.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради Житомирського району Житомирської області подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Щодо обґрунтування порушення рішенням суду першої інстанції інтересів держави, то вказує, що дотримання вимог Конституції України та земельного законодавства, встановленого порядку набуття та реалізації права на землю становить суспільний та державний інтерес. Як вбачається з суб`єктивного складу учасників справи, Чуднівську міську раду Житомирського району Житомирської областіне було залучено до її розгляду.

Прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Чуднівська міська рада Житомирської області з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції не звернулась, вказану скаргу подає прокуратура.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_4 , за життя право власності на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0608 не набула, тому ця земельна ділянка не входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відсутні правові підстави визнання за ОСОБА_1 права власності на вищевказану земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Повістка із копіями апеляційної скарги та додатків направлена сторонам за їх адресами, яка зазначена у позові, повернулася до апеляційного суду із відміткою про те, що адресати відсутні за вказаними адресами. У відповідності до положень ч.1 ст. 131 ЦПК України при таких обставинах вважається доставленою повістка суду позивачу та відповідачу у справі. Інші учасники процесу, будучи повідомленими, у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не направляли.

Враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що у судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради у цій справі, прокурор зазначав, що оскаржуваним рішенням порушені інтереси держави щодо права власності на землю та рішення суду суперечить нормам чинного законодавства. Посилаючись на те, що порушення інтересів держави у цій справі відбулося внаслідок незаконних дій позивача щодо привласнення земельної ділянки, прокурор звернувся до суду в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що Чуднівська окружна прокуратура листом від 15.09.2023, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила Чуднівську міську раду про стверджувані порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх поновлення шляхом оскарження судового рішення.

З відповіді Чуднівської міської ради від 27.09.2023 встановлено, що остання не приймала участі у розгляді справи, відповідне судове рішення не отримувала та просить окружну прокуратуру здійснити представництво інтересів держави в особі Чуднівської міської ради в суді.

Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки Чуднівська міська рада Житомирської області з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції не звернулась, вказану скаргу подає Чуднівська окружна прокуратура.

Враховуючи, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався на визначені законом підстави для звернення до суду із апеляційною скаргою, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, беручи до уваги, що Чуднівська міська рада не має наміру вживати заходів щодо захисту порушеного права власності територіальної громади, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

Що стосується суті даного спору, то як встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 (а.с.8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9), після смерті якого спадщину прийняла його дочка ОСОБА_2 , отримавши свідоцтво про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0608 зареєстрована 22.10.2012 (а.с.21).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, а тому визнання відповідачем позовних вимог є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Як випливає зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 претендує на спадкове майно, яке на його думку, складається із земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0608 площею 1,4992 га, яка ніби-то належала прабабі ОСОБА_4 , як члену сільськогосподарської артілі «Червоний хлібороб» КСП «Ленінський шлях» і яку успадкував його дід - ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідач, яка є його - позивача матір`ю, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 не бажає спадкувати спірну земельну ділянку, а через нотаріальніоргани він не може оформити своє право, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, тому за ним в порядку ст. ст.1266, 1264, ч. 2 ст. 1259 ЦК України слід визнати право власності на згадану земельну ділянку.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК Української РСР), в тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним Кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 та від 03.03.2021 у справі №747/467/18.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження об`єму спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , зокрема спірної земельної ділянки, та прийняття її у спадщину ОСОБА_3 , тому такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, згідно зі статтею 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Як випливає із матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 скористалась таким правом та оформила свої спадкові права на майно померлого батька - ОСОБА_3 (а.с.10,14-15), не відмовлялась від частини спадкового майна на користь інших осіб, тому позивач в контексті норм ЦК Української РСР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не є спадкоємцем ОСОБА_3 .

Також колегія суддів звертає увагу на таке.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно змісту статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2022 року у справі №750/519/21 (провадження №61-14957св21) вказано, «що згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (пункт 1 частини третьої статті 152 ЗК України). ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України».

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 за життя набула право власності на спірну земельну ділянку.

Виходячи із наведеного, встановивши, що за життя ОСОБА_4 не набула право власності на вище згадану земельну ділянку, тому ця земельна ділянка на момент відкриття спадщини не увійшла до її складу, а відтак не може бути успадкована будь-ким.

Отже, рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0608 площею 1,4992 га, що розташована на території Тютюнниківського старостинського округу Чуднівської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалене з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги Житомирською обласною прокуратурою був сплачений судовий збір в розмірі 1488,6 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена повністю, то із ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягають стягненню вказані судові витрати.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради Житомирського району Житомирської області задовольнити.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури 1488,60 грн судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 21 грудня 2023 року.