Ухвала

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 206/501/20

провадження № 61-7606св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року в складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 08 вересня 2016року отримав у позику кошти в сумі 300 000 доларів США, що складали 8 016 000 грн, які він зобов`язувався повернути до 01 березня 2017 року, однак взятого на себе зобов`язання не виконав і на момент звернення до суду позику не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути із врахуванням росту інфляції за період з 01 березня 2017 року по 01 січня 2020 року в сумі 2 232 911,15 грн.

ОСОБА_1 просив:

стягнути із відповідача борг в загальному розмірі 10 378 911,15 грн з яких: 8 148 000 грн - сума основного боргу, 2 232 911,15 грн - інфляційні втрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року у складі судді: Кушнірчука Р. О., в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим що боргова розписка не містить посилання на момент передачі грошових коштів, також є суперечливими умови щодо надання і повернення коштів. Тому договір позики вважається таким, що неукладений і не створює правових наслідків для його сторін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані у позику за договором позики від 08 вересня 2016 року грошові кошти, як суму основного боргу, в загальному розмірі 8 148 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

текст розписки від 08 вересня 2016року виконано ОСОБА_2 , та останній заперечував обставини з приводу того, що він отримував від ОСОБА_1 кошти в позику в розмірі що зазначений в розписці; та наявність зазначеної обставини відповідач пов`язував із тим, що між ним та позивачем існували інші фінансові відносини не пов`язані із отриманням коштів в борг; також дата написання тексту розписки не відповідає фактичним обставинам. Відповідно до буквального змісту розписки ОСОБА_2 08 вересня 2016року взяв у ОСОБА_1 триста тисяч доларів США та зобов`язався повернути всю суму до 01 березня 2017 року. Отже, за змістом розписки ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 кошти та в ній йдеться про їх розмір в сумі 300 000 доларів США, також міститься відмітка про те, що отримувач коштів за цією розпискою передбачив строк повернення до 01 березня 2023 року та зазначив, що місцем виконання має бути кафе «ТЕРМИ Придніпровськ» по АДРЕСА_1 . Вираження волі ОСОБА_2 відбулось вчиненням певних дій, складанням та підписанням письмового договору (письмової розписки), власноручне написання відповідачем про те, що він взяв кошти із зазначенням розміру таких коштів, зобов`язання їх повернути в строк та в місці обумовленому в розписці, охоплюється поняттям договору позики;

висновки суду першої інстанції про те, що розписка не містить самого визначення що це позика не виключають підтвердження факту отримання грошей, та за з`ясованих обставин, тлумачення судом змісту розписки в частині того, що ОСОБА_2 взяв кошти у ОСОБА_1 , за відсутності будь-яких інших обставин щодо наявності між сторонами інших відносин, не виключають відносин позики, ніщо не вказує на те, що зазначені в розписці кошти відповідач взяв у позивача на іншій правовій підставі. Тому підтверджується те, що мало місце втілення волі ОСОБА_2 у письмовому вираженні на отримання коштів у ОСОБА_1 та їх повернення відповідно до обставин визначених у розписці. Зміст зобов`язання в наведеній розписці (договорі позики) викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз договору позики дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до необхідності врегулювання договірних відносин в разі отримання однією особою коштів у визначеному розмірі та обсягу зобов`язань для другої особи у якої, з огляду на договірні відносини, виник правовий обов`язок повернути кошти в розмірі 300 000 доларів США. Беззаперечними є ті обставини, які підтверджені висновком судової експертизи № 445/446/447/448-22 від 05 вересня 2022 року про те, що рукописні записи, якими виконаний текст розписки про отримання грошових коштів від 08 вересня 2016року, виконані ОСОБА_2 , також підпис від імені ОСОБА_2 розташований поруч з рукописним записом виконаний останнім;

умови викладені в письмовому договорі, що оформлений та підписаний обома сторонами, якими була погоджена сума, строк повернення та умови щодо місця виконання договору повинні виконуватись належним чином, та суд помилково припускав що між сторонами могли існувати інші відносини не пов`язані із позикою і за таких обставин виходив з того, що між сторонами виникли права та обов`язки, не ті, що виникають із змісту розписки - договору позики. За таких обставин висновки суду першої інстанції, про те, що дата фактичного написання розписки не збігається з тією датою, якою вона датована не спростовують того, факту що ОСОБА_2 втілив свою волю та власноручно в розписці зазначив про те, що він саме 08 вересня 2016року взяв у ОСОБА_1 грошові кошти. Відповідач не навів жодного доказу з приводу того, що його волевиявлення не було вільним, здійснювалось під впливом і не відповідало його внутрішній волі. З правовому значенні, за підтверджених обставин, відмова позивача надавати експертам дозвіл на пошкодження оригіналу документу та заперечення проти використання руйнуючих розписку методів дослідження під час проведення експертизи не вплинула на відносини що виникли у такий спосіб щоб виключати правомірність правочину. Отже, до спростування презумпції правомірності письмового договору укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , всі права набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності не було, оскільки недійсність правочину (договору позики) прямо законом не встановлена, та ОСОБА_2 не довів тих обставин якими обґрунтовував свої заперечення з приводу того, що він не укладав розписки (договору позики) і не отримував за нею грошей. За підтверджених умов, не змінює таких висновків апеляційного суду та обставина, якою керувався суд першої інстанції, щодо не підтвердження в ході проведення експертизи того чи виконано ОСОБА_2 підпис в додатку до договору займу (розписки) від 08 вересня 2016року та чи відповідає дата фактичного написання розписки та додатку до договору займу (розписки) датам, які в них зазначені, оскільки навіть за умови не укладення додатку до Договору позики, сам договір не є неукладеним.

інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аргументи учасників справи

19 травня 2023 року ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій просила оскаржену постанову апеляційного суду скасувати повністю і передати справу повністю на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

у позові ОСОБА_1 зазначав, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та його дружині на праві спільної сумісної власності. Проте до участі у справі ОСОБА_3 не залучена, хоча спір стосується її прав та обов`язків;

ОСОБА_3 заперечує спільні інтереси подружжя щодо договору позики. ОСОБА_3 ніколи не чула про те, що в її інтересах отримувалася позика, такі великі кошти вона не отримувала;

ОСОБА_3 15 травня 2023 року подала позов про визнання правочину недійсним до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, проте суд ухвалою від 17 травня 2023 року у справі № 206/2135/23 направив справу за підсудністю до Центрально міського районного суду м. Кривого Рогу. У справі № 206/501/20 всі учасники справи є мешканцями м. Кривий Ріг. Позивач подав позов до Самарського суду м. Дніпропетровська з зазначенням того, що ніби то в додатку до розписки зазначене місце виконання договору, яке знаходиться в Самарському районі. Дізнавшись про існування заочного рішення відповідач заперечив факт даного додатку до розписки суд заочне рішення скасував та призначив розгляд справи. У подальшому позивач не надав відповідний документ на експертизу сказавши, що не знайшов його. Таким чином фактично не довів суді належними достатніми та допустимими доказами, що справа підсудна Самарському районному суду м. Дніпропетровська, тому справа розглянута незаконним складом суду.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 в частині оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року.

19 червня 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 07 червня 2023 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Фактичні обставини

Апеляційний суд встановив встановили, що матеріали справи містять копію письмової розписки за змістом якої ОСОБА_2 08 вересня 2016 року взяв у ОСОБА_1 300 000 доларів США та зобов`язався повернути всю суму до 01 березня 2017року. У копії додатку до договору займу (розписки) від 08 вересня 2016 року, що наданий позивачем, сторони дійшли згоди щодо місця виконання договору займу (розписки) від 08 вересня 2016 року, вказавши про здійснення виконання 01 березня 2017 року в кафе «ТЕРМИ Придніпровськ» по АДРЕСА_1 .

У наданих розрахунках позивачем визначено 3 % річних від суми боргу в розмірі 8 146 000 грн, за період з 01 березня 2017 року по 01 січня 2020 року в розмірі 693 637 грн; пеню за період з 01 березня 2017 року по 01 січня 2020 року в розмірі 7 339 880,78 грн; та витрати від інфляції за період з березня 2017 року по січень 2020року в загальному розмірі 2 232 911,15 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 26 лютого 2007року йдеться про право приватної власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_2 . Інший витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 08 січня 2010 року містить відомості про право приватної власності ОСОБА_2 на нежиле приміщення в будинку АДРЕСА_3 .

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено судово-почеркознавчу експертизу. На вирішення якої судом поставлені питання про те, чи виконано рукописний текст розписки про отримання грошових коштів від 08 вересня 2016 року та підпис саме ОСОБА_2 та чи виконано останнім підпис в додатку до договору займу (розписки) від 08 вересня 2016року та чи відповідає дата фактичного написання розписки та додатку до договору займу (розписки) датам, які в них зазначені. Проведення експертизи суд доручив експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

За змістом клопотання Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04 лютого 2022 року окрім вільних та експериментальних зразків підпису і почерку, позивачу слід було надати оригінали досліджуваних документів та дозвіл на використання експертами руйнуючих методів дослідження.

У висновку експертів № 445/446/447/448-22 від 05 вересня 2022 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 206/501/20, експерти зробили висновоко висновку про те, що рукописні записи, якими виконаний текст розписки про отримання грошових коштів від 08 вересня 2016 року, що починається словами «Я ОСОБА_2 …» та закінчується « ОСОБА_2 » виконані ОСОБА_2 ; також підпис від імені ОСОБА_2 розташований поруч з рукописним записом «8.09.2016г.» у розписці про отримання грошових коштів від 08 вересня 2016 року виконаний ОСОБА_2 .

Водночас експерти посилаючись на те, що клопотання судових експертів про надання оригіналу додатку до договору займу (розписки) від 08 вересня 2016 року та надання дозволу про використання руйнуючих методів дослідження не виконано - повідомили про неможливість вирішення інших питань.

Позиція Верховного Суду

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 17 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті (пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України).

Особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина четверта статті 389 ЦПК України).

Тлумачення частини першої та четвертої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду апеляційною інстанцією її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, за виключенням випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. При цьому особа, яка не брала участі у справі, має обґрунтувати, що судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції.

Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Отже особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку лише ті судові рішення, які встановлюють, змінюють або припиняють права й обов`язки цих осіб. Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з касаційною скаргою, повинна довести, що оскаржене судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 396 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики;

рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено;

постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отримані у позику за договором позики від 08 вересня 2016 року грошові кошти, як суму основного боргу, в загальному розмірі 8 148 000 грн;

при обґрунтуванні права на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, ОСОБА_3 вказує, що у позові ОСОБА_1 зазначав, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та його дружині на праві спільної сумісної власності. Проте до участі у справі ОСОБА_3 не залучена, хоча спір стосується її прав та обов`язків;

аналіз оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що апеляційним судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 . Посилання у позові на те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності не свідчить про те, що оскарженою постановою апеляційного суду у справі про стягнення боргу за договором позики вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 . Тому касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року не вирішувалося питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, касаційне провадження за її касаційною скаргою належить закрити.

Керуючись статтями 260, 396, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков