КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/3867/23 Головуючий у 1 інстанції: Макаренко І.О.
провадження №22-ц/824/8764/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві, про визнання недійсними договорів, визнання права власності на майно в порядку спадкування та вселення,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року заявник звернувся до із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв м.; накладення арешту на автомобіль LEXUS модель RX 350, VIN-код: НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний номер НОМЕР_2 ; накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться в банківській установі: АТ «СЕНС БАНК» на депозитних, поточних та карткових рахунках, відкритих на ім?я дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у сумі, що відповідає 1/4 частині їх розміру станом 31.12.2021 року - на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що накладення арешту на автомобіль, грошові кошти та заборона відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору, є співмірним заявленим вимогам та не виходить за межі справедливості, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року заяву задоволено.

Накладено заборону на відчуження житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв м.

Накладено арешт на автомобіль LEXUS модель RX 350, VIN-код: НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний номер НОМЕР_2 .

Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться в банківській установі: АТ «СЕНС БАНК» на депозитних, поточних та карткових рахунках, відкритих на ім?я дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 у сумі, що відповідає 1/4 частині їх розміру станом 31.12.2021 - на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею: 24,3 кв.м., житлова площа 10,3 кв.м. та квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею: 23,5 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Скаргу обгрунтовує тим, що заявником не доведено, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення поданого позову, а невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення або ефективний захист, зокрема зі змісту ухвали вбачається, що позивач не подала суду жодних доказів того, що відповідачі мають намір відчужити належне їм на праві власності майно чи іншим чином ухилятися від можливого рішення суду.

Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали випливає, що накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею: 24,3 кв.м., житловою площею 10,3 кв.м. та квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею: 23,5 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м. Однак із описової частини оскаржуваної ухвали не вбачається, що про це просив заявник.

Більше того, згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №328998447 та №328998739 від 12.04.2023 року, власником квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 є громадянка ОСОБА_5 , до якої взагалі не заявлено жодних позовних вимог і вона не є учасником справи.

Приймаючи до уваги вище зазначені факти та норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснень Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з необґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та неадекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, ухвалу про застосування заходів забезпечення необхідно скасувати як незаконну та необґрунтовану.

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Кокойко М.І. - представника позивача ОСОБА_2 ставиться питання про відмову у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу та залишення її без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив зі співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені позивачем та змісту викладених обставин, вчиненням відповідачем та іншими особами дій, спрямованих на відчуження майна, вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову, з метою унеможливити відчуження вказаного майна, що може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.ч.1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Виходячи з наведеного та з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені позивачем та змісту викладених обставин, вчиненням відповідачем та іншими особами дій спрямованих на відчуження майна, суд дійшов вірного висновку щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з метою унеможливити відчуження вказаного майна, що може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: