П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року м. Київ

Справа №755/4704/22

Провадження № 22-ц/824/8330/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Шевчук А.В.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , поданою адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва суду з позовом до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Позов мотивований тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 жовтня 2021 року серії НОМЕР_1 , яке видано Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно заповіту спадкодавця ОСОБА_4 , який було складено 07 лютого 2018 року, все належне майно на момент смерті, заповідач заповів ОСОБА_1 . Заповіт зареєстровано, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу

Яновою C.B. у спадковому реєстрі за номером 61971711.

Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_5 , відкрито спадкову справу № 69/2021, спадкування за заповітом.

Згідно довідки від 19 травня 2022 року, про склад спадкоємців за спадковою справою, станом на 19 травня 2022 року позивач є спадкоємцем за заповітом. Крім позивача, за законом на підставі статті 1241 ЦК України (право на обов`язкову частку)

є неповнолітній син спадкодавця від попереднього шлюбу - ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину.

28 березня 2019 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві зареєстровано шлюб між позивачем та її цивільним чоловіком ОСОБА_4 , внесено відповідний актовий запис № 309, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Передумовою офіційної реєстрації шлюбу, було проживання однією сім`єю з вересня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються інформацією та фото з особистої сторінки Facebook чоловіка позивача, ОСОБА_4 та показами свідків. Зокрема з особистої сторінки у Facebook ОСОБА_4 вбачається, що у журналі подій 21 вересня 2017 року, він додав подію «Вступил в брак» на фото подружжя разом, біля будиночка, який було придбано разом із земельною ділянкою у с. Корніївка, Баришівського району з метою подальшого користування в інтересах сім`ї, де в подальшому зареєструвався ОСОБА_4 .

Позивачка зазначала, що з вересня 2017 року подружжя проживало на орендованій квартирі у АДРЕСА_4. Також, у подружжя у користуванні був транспортний засіб «JEEP CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було зареєстровано за позивачем. Факт спільного користування автомобілем підтверджую фото з особистої сторінки Facebook чоловіка позивача та постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у справі № 753/203659/17 про притягнення

ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, який 23 жовтня 2017 року в м. Києві, здійснив зупинку та залишив автомобіль «JEEP CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не вживши всіх заходів та допустив самовільних рух.

31 жовтня 2017 року подружжя позивача переїхало до нової придбаної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , де починали разом робити капітальний ремонт та облаштовувати всі умови для сумісного проживання. Даний факт підтверджено чеками з ТОВ «Епіцентр К», за придбаний товар (газова поверхня, радіатор, душовий бокс, шафа, водонагрівач, тощо). Позивачка уклала договір з ТОВ «Воля-кабель» на надання телекомунікаційних послуг, від яких згодом відмовилась, після чого від представника ТОВ «Воля-кабель», в особі ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» направлено на адресу позивачки АДРЕСА_1 лист про сплату боргу, що доводить реальне місце проживання позивача за вказаною адресою.

07 лютого 2018 року, ОСОБА_4 склав заповіт за яким все належне йому майно заповів позивачці. Про таке рішення заповідач повідомив позивача та передав їй заповіт. Оскільки спадкодавець мав дитину від попереднього шлюбу та сплачував аліменти на її утримання, подружжям було прийнято рішення про купівлю квартири для сина, якому на той час було 12 років.

06 вересня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_2 , укладено договір про припинення права на аліменти для дитини, предметом якого є передача у власність дитини квартиру

АДРЕСА_2 .

12 квітня 2018 року подружжя вирішило продати транспортний засіб «JEEP CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить позивачу, у зв`язку

з необхідністю провести ремонт у квартирі чоловіка за адресою: АДРЕСА_3 . У вказаній квартирі подружжя зробили ремонт та в подальшому переїхали жити. Вказаний факт підтверджується показами свідків та відправкою цінних листів до ДПІ Оболонського району м. Києва з відділення № 166, яке обслуговує будинок на

АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 всі витрати на поховання були понесені позивачем, докази чого надано в додатках.

Позивачка вважала, що викладені обставини та надані докази та інші докази які будуть надані суду свідчать про те, що з вересня 2017 року між позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , були всі притаманні ознаки проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_4 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу у період

з 21 вересня 2017 року по 28 березня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2022 року цивільну справу № 755/4704/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передано за підсудністю на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 липня 2022 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Призначено підготовче засідання у справі

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Справу призначено до судового розгляду по суті

У серпні 2022 року представником відповідача подано відзив, відповідно до якого сторона відповідача просила вимоги позивача залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що позивач звернулася із позовом до відповідача із позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача

і ОСОБА_4 без шлюбу у період з 21 вересня 2017 року по 28 березня 2019 року. Позивачка стверджувала, що з вересня 2017 року по березень 2019 року вони нібито спільно проживали з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік і жінка (28 березня

2019 року було укладено шлюб, який тривав до смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Однак зазначене цілком не відповідає дійсності, відтак позов підлягає залишенню без задоволення з огляду на неналежність, недопустимість, недостовірність і недостатність наданих позивачем доказів на підтвердження нібито існування фактів й обставин, на які вона посилається при обґрунтуванні заявлених вимог.

Позивач просить визнати факт спільного проживання однією сім`єю із

ОСОБА_4 у строк, що є меншим за 5 років навіть з урахуванням часу з дати укладення шлюбу до дати смерті ОСОБА_4 . Тому відсутні навіть формальні підстави для встановлення нібито факту такого проживання.

Наведені позивачем докази не свідчать про наявність підстав для підтвердження

і визнання відповідного факту. Так, навіть можлива наявність близьких дружніх стосунків не може вказувати на проживання чоловіка і дружини однією сім`єю. Так само не може про це свідчити передання майна у користування однією особою іншій на відповідній правовій підставі чи вказівка адреси для листування як контакту для зв`язку із юридичними особами. Документи про купівлю будівельних матеріалів не лише не містять відомостей про те, хто і за чиї кошти купував товари, але й не мають вказівок про те, на які цілі було придбано такі матеріали. Докази витрат Позивача на проведення поховання померлого ОСОБА_4 теж не можуть братися судом до уваги, бо на момент смерті ОСОБА_4 між ним та позивачем було укладено шлюб, тому цей доказ, як і більшість інших, взагалі не стосується предмету доказування (до того ж не містять підписів виконавця робіт/надавача послуг).

Позивач взагалі не доводить факту ведення із ОСОБА_4 спільного господарства та спільного бюджету в означений період. Відтак їх відносинам не були притаманні ознаки наявності спільних прав та обов`язків, відповідних правам та обов`язкам подружжя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22лютого 2023 року,

з урахуванням ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 21 вересня 2017 року по 28 березня 2019 року.

Рішення суду мотивоване доведеністю факту спільного проживання однією сім?єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 21 вересня 2017 року до 28 березня 2019 року.

27 березня 2023 року представник ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , - адвокат Конюшко Д. Б. подав до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду не відповідає дійсності

у зв?язку з неналежністю, недопустимістю, недостовірністю і не наданням позивачем доказів не підтвердження існування фактів й обставин, на які вона посилалась при обґрунтуванні заявлених вимог. Позивачка просила встановити факт спільного проживання у строк, що є меншим за 5 років. Заявлена вимога не поєднана з жодною вимогою майнового характеру, спрямованою на захист майнових прав і інтересів. Заявник вказує, що фотографії, записи у соціальних мережах та листи надавачів телекомунікаційних послуг, а також покази свідків не свідчать про наявність підстав для підтвердження і визнання відповідного факту. Позивачкою не надано доказів введення спільного господарства, наявності спільного побуту, спільних витрат, бюджету та інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, наявність характерних спільних прав та обов?язків, притаманних подружжю.

04 квітня 2023 року матеріали справи № 755/4704/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу разом з апеляційною скаргою надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 квітня 2023 року матеріали справи № 755/4704/22 разом з апеляційною скаргою передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , поданою адвокатом Конюшком Д. Б., на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього

ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 травня2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданніпредставник ОСОБА_2 адвокат Богуцький І.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, а ому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за її відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 07 лютого 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт та заповів все належне йому майно ОСОБА_1

28 березня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи,

які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання,

є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають

у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності

у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом

у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження

№ 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження

№ 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження

№ 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження

№ 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21) та інших.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі

№ 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім?ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцему безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження

№ 61-18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Подібний висновок також зроблено Верховним Судом у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 755/7063/21 (провадження № 61-11550св22).

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від

12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі

№ 204/6931/20.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Отже, сторона посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести факти, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони.

Таким чином, доказування є юридичними обов`язками сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік

у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так

і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Установлено, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1

з 21 вересня 2017 року і до укладення ними шлюбу підтверджується: показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; фотографіями; користування ОСОБА_4 транспортним засобом «JEEP CHEROKEE», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було зареєстровано на позивача - постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у справі № 753/203659/17 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, та оформленням заповіту ОСОБА_4 , відповідно до якого все своє майно він заповів саме позивачу.

Також, суд вважає доведеним факт догляду позивачкою ОСОБА_4 під час перебування останнього в КМКЛШМД в період з 09 листопада 2017 року по 17 листопада 2017 року.

Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про встановлення фату проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 21 вересня 2017 року по 28 березня 2019 року.

Приймаючи рішення суд враховує усталену практику ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення

у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland),

№ 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аргументи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , подану адвокатом Конюшком Д. Б., без задоволення, а рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 22 лютого 2023 року - без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , поданої адвокатом Конюшком Д. Б., без задоволення, а рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 22 лютого 2023 року - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 , подану адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна