БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1811/23, cправа № 361/7182/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретарів судових засідань Степанюк А.О., Панек А.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в c т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя; у порядку поділу майна подружжя визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по частині на вищевказану квартиру, а також вирішити питання про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог зазначається, що 02 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів Житомирського міського управління юстиції, зареєстровано шлюб між сторонами. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період перебування у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно, а саме квартиру

АДРЕСА_1 .Вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

23 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 , а також транспортний засіб, автомобіль марки «KIA STONIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у порядку поділу майна подружжя визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по частині на вищевказану квартиру та транспортний засіб, стягнути з відповідача понесені судові витрати у тому числі на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2023 року вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що є об`єктом поділу.

23 березня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав про часткове визнання позову, а саме визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частину квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на її частину.

Часткове визнання позову мотивовано тим, що до укладення шлюбу відповідач тривалий час працював за кордоном у міжнародній компанії, повернувшись до України продовжив роботу дистанційно та зміг заощадити значну суму матеріальних ресурсів. У 2005-2008 роках

ОСОБА_2 акумулював кошти на депозитних рахунках. У зв`язку з банківською кризою у 2008 роках забрав всі свої заощадження з банківських установ та позичив кошти своїй сестрі, ОСОБА_5 , для придбання будинку у Данії. У 2015 році сестра повернула йому кошти, а він повернув їй оригінал розписки. 16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав договір про пайову участь в кооперативі № 6/2/229, став членом ЖБК та вніс пайовий внесок у розмірі 517 736 грн. 70 коп. Станом на 16 жовтня 2015 року відповідач мав власні заощадження у розмірі

589 583 грн. 90 коп.

05 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, 28 вересня 2023 року її представник ОСОБА_6 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, клопотання про допит відповідача у якості свідка просить залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 28 вересня 2023 року його представник ОСОБА_7 направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю ознак вірусного захворювання. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, врахувавши при цьому, що відповідач подав до суду відзив на позовну заяву та інші докази, якими обґрунтовував свої заперечення, у підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 висловила своє відношення щодо заявленого позову, а саме вказала про часткове визнання позову у частині поділу квартири та визнання у повному обсязі вимог щодо поділу автомобіля.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 02 вересня 2010 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 1375. Прізвище після одруження чоловіка ОСОБА_9 , дружини ОСОБА_9 .

Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрований у реєстрі № 5286, за яким сторона -1 передала у власність, а сторона 2 прийняла пай в обмін на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 договору міни від 10 листопада 2017 року пай це корпоративні права, що засвідчують факт участі в управлінні кооперативом і належать стороні 1 відповідно до договору про пайову участь та протоколу загальних зборів членів Житлово-будівельного кооперативу «Житловий комплекс Лісовий квартал» № 229/ВС від 10 листопада 2017 року.

10 листопада 2017 року між ОСОБА_2 та ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» підписано акт приймання-передачі квартири до договору міни від 10 листопада

2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А. предметом передачі за яким є квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 листопада 2017 року ОСОБА_2 на підставі договору міни від 10 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого у реєстрі № 5286, на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 10 листопада 2017 року квартира складається з двох житлових кімнат, жилою площею 31,6 кв.м, загальною площею 66,3 кв.м.

Згідно зі звітом про незалежну експертну оцінку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ринкова вартість складає 2 665 127 грн. 00 коп.

Згідно з інформацією, наданою Територіальним сервісним центром МВС № 3243, транспортний засіб, автомобіль марки «KIA STONIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

22 квітня 2021 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

Позовні вимоги у частині поділу транспортного засобу відповідач визнав у повному обсязі.

Спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Відповідно до довідки № 617-ЛК від 10 листопада 2017 року, виданої ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» 16 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» укладено договір про пайову участь у кооперативі № 6/2/229. Кооператив засвідчує та підтверджує виконання ОСОБА_2 договору і зобов`язань оплати 100 % пайового внеску. ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» підтверджує отримання асоційованим членом ОСОБА_2 прав на вступ до кооперативу в якості члену кооперативу (повноправного члену) із зарахуванням 517 736 грн. 70 коп. пайового внеску у рахунок вступного внеску. Відповідно до пункту 5.4 Статуту з набуттям статусу члена ОСОБА_2 набуває права на придбання квартири АДРЕСА_1 щодо міни квартири на частину пайового внеску у розмірі 477 360 грн. 00 коп.

Згідно з бухгалтерською довідкою № 618-ЛК від 10 листопада 2017 року, виданою ЖБК «Житловий комплекс Лісовий квартал» балансова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 477 360 грн. 00 коп.

Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від

24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частиною третьою статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Частково визнаючи позовні вимоги про поділ квартири, відповідач посилається на ті обставини, що більша частина пайового внеску сплачена ним за кошти, що були особистою приватною власністю, акумульовані на депозитних рахунках у період з 2005-2008 роки.

На підтвердження факту наявності особистих коштів відповідач також посилається на розписку від 14 серпня 2008 року, за умовами якої він позичив у борг ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США та 13 300 євро. До суду надана копія розписки від

14 серпня 2008 року, завірена адвокатом Ліпською-Романченко Г.Д. 07 червня 2023 року. Разом з тим, оригінал вказаної розписки відповідачем до суду наданий не був. Під час підготовчого засідання стороною позивача заявлено клопотання про витребування оригіналу письмового доказу, а саме розписки від 14 серпня 2008 року. Станом на день постановлення судового рішення оригінал розписки до суду направлений не був.

Згідно з довідкою № 0520140/7503-23 від 09 березня 2023 року, виданою Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», у клієнта банку ОСОБА_2 у період з 2005-2009 роки було відкрито вкладні депозитні рахунки на кошти розміщені на депозитних рахунках нараховувалися відсотки.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо наявності у нього особистих коштів для придбання спірної квартири, суд враховує ті обставини, що договір про пайову участь у кооперативі укладений 16 жовтня 2015 року. При цьому кошти на депозитних рахунках знаходилися у період з 2005-2009 роки. Доказів, які б свідчили, що саме ці кошти використані відповідачем для сплати пайового внеску до суду надано не було. При цьому суд враховує, що з часу відкриття депозитних рахунків та укладення договору про пайову участь пройшло 7 років. Наявності будь-яких інших джерел надходження коштів станом на 2015 рік відповідач до суду не надав, як і безспірних доказів, які б свідчили, що на момент набуття спірної квартири він мав особисті кошти у розмірі достатньому для оплати її вартості та безпосередньо використав їх для придбання цього майна. Рішення суду про визнання частини квартири

АДРЕСА_1 особистою приватною власністю у відповідача відсутнє, як і підстави у суду вважати, що таке майно належить виключно

ОСОБА_2 . Належних доказів на спростування презумпції спільного майна суду не наведено, доводи базуються виключно на припущеннях.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61 21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі

№ 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано угоду про надання правової допомоги від 14 грудня 2022 року, акт приймання-передачі від 22 грудня

2022 року та квитанцію від 22 грудня 2022 року про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Суд приймає до уваги квитанцію про сплату послуги від 22 грудня 2022 року на суму 10 000 грн. 00 коп.

Тому, враховуючи характер та обсяг виконаних адвокатом робіт (перелічений у відповідних розрахунках та акті прийому-передачі), час витрачений на їх виконання, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 12 941 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб, автомобіль марки «KIA STONIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу, автомобіля марки «KIA STONIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину транспортного засобу, автомобіля марки «KIA STONIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 941 (дванадцять тисяч дев`ятсот сорок один) грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин