Справа № 369/8436/20
Провадження № 2/369/237/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21.06.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря судового засідання Житар А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство "Альфа-Банк", ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просив, - урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд:

поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

у порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

залишити у власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , незавершений будівництвом двоповерховий будинок - об`єкт житлової нерухомості, загальною площею - 107,4 м2, який складається з: перший поверх - 46,5 м2, другий поверх 40,5 м2, підвалу 14,4 м2, огорожі, з приналежними до нього замощенням, металевими воротами, вигрібною ямою, що перебуває в задовільному стані, за адресою: АДРЕСА_1 , що розміщений на належній ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , земельній ділянці площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;

залишити за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зобов`язання за кредитним договором № 501239745 від 25.02.2020, укладеним нею з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», МФО300346, , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, залишкова сума зобов`язань перед банком по якому становить 54 356,70 грн.;

залишити за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зобов`язання за договором позики, укладеним з ОСОБА_3 на суму 25 000,00 грн. та підтвердженим розпискою від 24.07.2019;

стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , компенсацію вартості його частки в спільному сумісному майні у розмірі 367 436,65 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що між сторонами 07.07.2016 було укладено шлюб.

На цей час шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2021 у справі № 369/8244/20.

Сторони шлюбного договору не уклали.

За період шлюбу сторонами за спільні кошти та спільною працею було побудовано на належній на праві власності відповідачу земельній ділянці, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, незавершений на даний час будівництвом двоповерховий будинок - об`єкт житлової нерухомості, загальною площею - 107,4 м2, який складається з: перший поверх - 46,5 м2, другий поверх 40,5 м2, підвалу 14,4 м2, огорожі, а також прилеглі до нього замощення, металеві ворота, вигрібну яму, що перебуває в задовільному стані, ринкова вартість якого становить 764 239,00 грн.

Крім того, у зв`язку з будівництвом сторонами було набуто спільні грошові зобов`язання, а саме:

на ім`я позивача боргове зобов`язання перед ОСОБА_3 у сумі 25 000,00 грн., що були позичені на купівлю та монтаж металопластикових вікон у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ,

на ім`я відповідача зобов`язання за кредитним договором № 501239745 від 25.02.2020, укладеним відповідачем з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», МФО300346, , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, залишкова сума зобов`язань перед банком на якому становить 54 356,70 грн.

Позивач зазначив, що інших майна та зобов`язань спільно сторони не нажили, а тому вартість всього нажитого сторонами спільного сумісного майна складає 764 239,00 грн., а вартість грошових зобов`язань перед іншими особами - 79 356,70 грн.

Земельна ділянка, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, на якій розташований вищевказаний недобудований житловий будинок з господарськими спорудами, належить на праві особистої власності відповідачу.

Позивач також зазначив, що відповідач відмовляється ділити з ним спільно нажите майно, стверджує, що так як земельна ділянка належить їй особисто, він не зможе довести, що житловий будинок, незавершений будівництвом, був побудований спільно сторонами за спільні кошти та спільною працею.

Позивач також зауважив, що обставини того, що зазначений будинок був побудований сторонами під час їх перебування у шлюбі можуть підтвердити свідки, а також підтверджується низкою договорів, чеків, квитанцій, накладних та заявок про купівлю позивачем інструментів, будівельних матеріалів та конструкцій для забудови даного будинку.

Крім того, в Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України в жовтні 2017 року була розміщена інформація про реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт з метою будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спірне будівництво розпочато саме під час перебування сторін у шлюбі. Роздруківку із сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України на підтвердження цієї обставини додано до позовної заяви, а також було додатково підтверджено наявною у матеріалах справи копією цього повідомлення КС № 72 від 06.10.2017, наданою на ухвалу суду Департаментом ДАБІ в Київській області.

Так як вирішити цей спір у позасудовому порядку не вдається за можливе, позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.07.2020 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 14.07.2020було витребувано:

у акціонерного товариства «Альфа-Банк», МФО300346, :

належним чином засвідчені копії кредитних договорів, укладених Акціонерним товариством «Альфа-Банк», або його правопопередником, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 , а також додатків до них та договорів про внесення змін до них;

інформацію про те, чи було ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , отримано на укладання вказаних кредитних договорів та договорів про внесення до них змін згоду від її чоловіка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а також належним чином засвідчені копії документів, що це підтверджують;

розгорнуту інформацію щодо розмірів отриманих у кредит ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вказаними договорами коштів, дат їх отримання, історії виконання нею зобов`язань за вказаними кредитними договорами, в тому числі з урахуванням змін до них, а також сум залишків невиконаних зобов`язань за цими правочинами.

у Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області належним чином засвідчену копію повідомлення про початок будівельних робіт для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за №КС72 у жовтні 2017 року.

Ухвалою суду від 14.07.2020було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме:

накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24;

заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії кадастровим реєстраторам у Державному земельному кадастрі та державним реєстраторам у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 січня 2012 року задоволено клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи. На вирішення експертизи поставлені наступні питання: "яка ринкова вартість розміщеного на належній ОСОБА_2 на праві власності земельній ділянці, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, незавершеного на даний час будівництвом двоповерхового будинку - об`єкту житлової нерухомості, загальною площею - 107,4 м2, який складається з: перший поверх - 46,5 м2, другий поверх 40,5 м2, підвалу 14,4 м2, огорожі, а також прилеглих до нього замощення, металевих воріт, вигрібної ями?"

Виконання даної судової експертизи доручити судовому експерту Свериді Олександру Миколайовичу (Свідоцтво No 1828 від 07.10.2016, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) .

21 липня 2021 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельної експертизи No 06/21 від 21.07.2021року, відповідно до якого ринкова вартість незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку, що складається з першого поверху, мансардного поверху, підвалу під частиною будівлі з прилеглими до нього огорожею, замощенням, металевими воротами, вигрібною ямою, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:5042 в АДРЕСА_1 , складає 764 239,00 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2022 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.08.2022було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

У судове засідання 10.04.2023 позивач та представник позивача з`явилися. Позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили, що позивач будував спірний будинок і лише він займався цим будівництвом. ОСОБА_3 також вказав, що позивач позичав у нього кошти на це будівництво і повернув їх в кінці 2021 року.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися.

У судовому засідання 10.04.2023 було оголошено перерву до 13 год. 45 хв. В подальшому учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач та представник позивача подали через канцелярію суду заяву про проведення розгляду справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Так, судом встановлено, між сторонами 07.07.2016 було укладено шлюб у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 10.06.2020.

Вказаний шлюб було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.05.2021, що набрало законної сили 07.06.2021, у справі № 369/8244/20.

Доказів того, що сторони уклали шлюбний договір, суду надано не було.

Земельна ділянка, площею 0,08 га, кадастровий номер :01:005:5042, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, належить на праві особистої власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується роздруківкою інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №214977416 від 03.07.2020.

На вказаній земельній ділянці відповідача побудованонезавершений на даний час будівництвом двоповерховий будинок - об`єкт житлової нерухомості, загальною площею - 107,4 м2, який складається з: перший поверх - 46,5 м2, другий поверх 40,5 м2, підвалу 14,4 м2, огорожі, а також прилеглі до нього замощення, металеві ворота, вигрібну яму, що перебуває в задовільному стані.

Будівництво вищезазначеного будинку розпочато під час перебування сторін у шлюбі, що вбачається з повідомлення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області серії КС № 72 від 06.10.2017 про початок будівельних робіт та з наданих позивачем квитанцій, чеків, накладних на підтвердження замовлення ним будівельних матеріалів, виконання робіт та оздоблювальних матеріалів.

Крім того, з роздруківки із сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України вбачається, що в Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України в жовтні 2017 року була розміщена інформація про реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт з метою будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявного в матеріалах справи висновку судового експерта Свериди Олександра Миколайовича від 21.07.2021 № 06/21, виготовленого за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи,вбачається, що ринкова вартість незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , становить 764 239,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому в залежності від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Згідно проведеної судової будівельної експертизи не вбачається зазначеного ступіня готовності об`єкту незавершеного будівництва.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

З розписки від 24.07.2019 вбачається, що позивач позичив у ОСОБА_3 кошти у сумі 25 000,00 грн. на купівлю та монтаж металопластикових вікон у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, суду не було надано доказів того, що відповідач надавала згоду на таку позику.

На ім`я відповідача існує зобов`язання за кредитним договором № 501239745 від 25.02.2020, укладеним відповідачем з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», МФО300346, , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, залишкова сума зобов`язань перед банком на якому становить 54 356,70 грн., що підтверджується копією цього кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданих Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на ухвалу суду. Проте, суду не було надано доказів того, що позивач надавав згоду на таку позику.

Доказів того, що сторони мають інше майно та зобов`язання, суду надано не було.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 477/1891/14-ц було підтверджено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин (постанова ВС від 30.06.2021 у справі № 462/2662/20).

У постанові від 19.05.2022 у справі № 203/284/17 Верховний Суд зазначив, що, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, тоцивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, вони повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 727/11406/17, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Разом з тим, суду не було надано доказів того, що кошти, отримані відповідачем за кредитним договором, укладеним нею з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», , та кошти, отримані позивачем у ОСОБА_3 за розпискою від 24.07.2019, були використані дійсно саме на набуття спільного майна подружжя сторін та в їх спільних інтересах, тому суд не може віднести ці боргові зобов`язання до спільних боргових зобов`язань сторін.

Про поділ іншого майна та боргів сторонами не було заявлено.

На підставі ст. 141 ЦПК України, так як позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1681,60 грн..

Крім того, позивачем до закінчення судових дебатів було заявлено про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 39 200,00 грн.

При цьому, суду надано копію договору про надання правничої (правової) допомоги, укладеного позивачем з адвокатом Безпалюк Н.В., оригінал ордеру про надання правової допомоги, копії квитанцій, акту виконаних робіт за договором про надання правничої (правової) допомоги на суму 39 200,00 грн. з детальним описом цих робіт.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Проте, у ч.3 ст.141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.3 ст.141 ЦПК України, визначені також положеннями ч.ч.4,5 ст.141 ЦПК України.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст.137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.3,4,5 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 201 року у справі № 873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі «East/ West Allianc Limited проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, факт часткового задоволення позову, відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не зменшує розмір правової допомоги (що можливе лише за клопотанням сторони), а вважає за можливе присудити стягнення з відповідачів по справі витрати на правову допомогу позивача у розмірі 26133,34 грн., тобто відшкодувати витрати на правову допомогу частково.

Згідно роз`яснень, викладених у п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 26133,34 грн. витрат на правову допомогу з кожного (39200,00 : 3 = 13066,67) на користь позивача.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст. 1, 6 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 325, 328, 355, 368, 372, 392 ЦК України, ст. 57, 60, 61, 65, 68-71 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 134, 137, 141, 259, 263-268, 280-282, 351, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Залишити за ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 501239745 від 25.02.2020, укладеним нею з Акціонерним товариством «Альфа-Банк» залишкова сума зобов`язань перед банком по якому становить 54 356,70 грн..

Залишити за ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики, укладеним з ОСОБА_3 на суму 25 000,00 грн..

У решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 133 (двадцять шість тисяч сто тридцять три) грн. 34 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа 1: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», МФО300346, , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Третя особа 2: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомо, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: Тетяна ДУБАС