П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2023 року місто Київ

справа № 756/12315/21

провадження № 22-ц/824/7092/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватний нотаріус КМНО Юрченко Василь Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клян Анастасією Федорівною,

на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 1 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Луценко О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича, третя особа: ОСОБА_2 про оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 70/02-31 від 22 квітня 2021 року; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича вчинити нотаріальну дію, а саме: видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 листопада 2018 року, засвідченого нотаріусом в Королівстві Іспанія Фернандес Сантана Луїс Альберто в м. Сан-Фаліу-Да-Гішулс (Жирона).

Позов обґрунтовано тим, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом і дружиною ОСОБА_3

14 листопада 2018 року ОСОБА_3 був оформлений заповіт, засвідчений нотаріусом Фернандес Сантана Луїс Альберто в Королівстві Іспанія, за яким єдиним спадкоємцем визначено його дружину ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець помер в Королівстві Іспанія. Факт смерті спадкодавця підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 липня 2019 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Пальмос, Королівство Іспанія.

Останнім місцем проживання спадкодавця в Україні є: АДРЕСА_1 , яке співпадає з місцем проживання спадкоємця.

Протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Брагіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 . Однак, ПН КМНО Брагіна Т.В. відмовила ОСОБА_1 у відкритті спадкової справи. Відмова обґрунтована тим, що станом на дату подання ОСОБА_1 заяви, спадкова справа щодо майна померлого спадкодавця вже була відкрита іншим приватним нотаріусом КМНО Юрченком В.В.

12 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , звернулася до ПВ КМНО Юрченка В.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва за заповітом. На підтвердження права на спадщину ОСОБА_4 пред`явила відповідачу оригінал заповіту, в якому зазначено, що це є "точна перша копія оригіналу Заповіту» і зроблено примітку щодо видачі копії Заповіту Спадкоємцю - ОСОБА_1 на прохання останньої. На виконання вимог щодо легалізації іноземних офіційних документів на Заповіті проставлений апостиль, який засвідчений 30 вересня 2019 року у м. Барселона, Королівство Іспанія деканом Почесної нотаріальної колегії Каталонії Жоаном Карлесом Ольє Фаваро за № 5301/2019/044299.

4 жовтня 2019 року зазначені документи були перекладені офіційним перекладачем на українську мову, справжність підпису якого засвідчена 15 жовтня 2019 року консулом Генерального консульства України в Барселоні Шкуренко-Громаковим Ю.Є.

При зверненні до відповідача в якості правовстановлюючого документу на спадкове майно - квартиру було пред`явлено оригінал договору купівлі-продажу від 18 вересня 2007 року, посвідченого ПН КМНО Тетерською О.Ю.

Однак, відповідач відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 квітня 2021 року, аргументуючи свою відмову тим, що заповіт не був пред`явлений в оригіналі відповідачеві; дані про заповіт не внесені до спадкового реєстру; у відповідача відсутні можливості перевірити чинність заповіту на предмет можливого складання нових заповітів на території Королівства Іспанії чи інших держав.

Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки в даному випадку заповіт був посвідчений (складений) і зареєстрований спадкодавцем в іноземній державі - Королівстві Іспанії, а отже ОСОБА_3 не був зобов`язаний додатково вносити відомості про такий Заповіт до Спадкового реєстру України. До того ж така дія могла бути вчинена виключно за бажанням померлого спадкодавця - ОСОБА_3 , який на момент звернення позивача до нотаріуса вже помер. Позивач звертає увагу на те, 14 листопада 2018 року заповіт був оформлений спадкоємцем у присутності нотаріуса в Королівстві Іспанія Фернадеса Сантана Луїса Альберто та зареєстрований у відповідності до положень Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів, ратифікованою Україною.

Для виконання іноземного заповіту в Україні, яким є заповіт, не вимагається легалізація та достатньо проставлення апостилю на заповіті та його нотаріально засвідчений переклад. На оригіналі Заповіту було проставлено апостиль у відповідності до вимог Гаазької Конвенції, що є підставою для виконання Заповіту в Україні. Будь-яких інших формальних процедур щодо такого Заповіту не передбачено ані чинним законодавством України, ані ратифікованими Україною міжнародними договорами.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З таким рішення не погодилася позивач, подала апеляційну скаргу, в який просила рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апелянт зауважує, що оскаржуване рішення було ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зокрема зазначає про те, що висновки суду першої інстанції про те, що у нотаріуса відсутні можливості перевірити чинність Заповіту на предмет скасування його є безпідставними, оскільки: можливість одержання відповідної інформації передбачена міжнародним договором України та підтверджується листом Міністетства юстиції України; відповідач не вчинив достатніх дій для одержання такої інформації, що підтверджується листом Міністерства юстиції України; одержання зазначеної інформації належить до обов`язків і повноважень відповідача, а не позивача; неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків не може бути підставою порушення прав позивача.

Відмова відповідача у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у тому числі на підставі відсутності відомостей про зареєстроване право власності спадкодавця на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є необґрунтованою та незаконною. В разі наявності у відповідача будь-яких сумнівів щодо стану державної реєстрації речових прав на квартиру відповідач міг перевірити надані йому відомості шляхом реалізації повноважень на запит документів у компетентних установах.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не надавав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник третьої особи ОСОБА_2 - Волков С.А. просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши що документ наданий позивачем на підтвердження права на спадщину після смерті ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства України, а отже постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є законною та обґрунтованою.

В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, день та час засідання суду повідомлявся електронною поштою, причин неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

В судовому засідання представники ОСОБА_1 - адвокати Антонів Р.В. та Селівакін І.О. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Волков С.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення позивача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 14 листопада 2018 року ОСОБА_3 був оформлений заповіт, засвідчений нотаріусом Фернандес Сантана Луїс Альберто в Королівстві Іспанія, відповідно до якого останній заповів все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер в Королівстві Іспанія, що підтверджується свідоцтвом про смерть № 9189225/18 від 15 липня 2019 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Пальмос, Королівство Іспанія.

Протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Брагіної Т.В. із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 . Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Брагіна Т.В. відмовила ОСОБА_1 у відкритті спадщини. Відмова обґрунтована тим, що станом на дату подання ОСОБА_1 заяви про відкриття спадщини спадкова справа щодо майна спадкодавця уже була заведена іншим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком Василем Васильовичем.

12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 через свого представника, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В. В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва за заповітом. На підтвердження права на спадщину представник ОСОБА_4 пред`явила оригінал заповіту. В даному оригіналі заповіту зазначено, що це є «точна перша копія оригіналу Заповіту» і зроблено примітку щодо видачі копії заповіту спадкоємцю - ОСОБА_1 та права спадкоємця на отримання копії заповіту, виданою та засвідченою 12 вересня 2019 року нотаріусом Луїсом Фернандесом Сантана у м. Сант-Феліу- де-Гішольс, Королівство Іспанія.

На виконання вимог щодо легалізації іноземних офіційних документів на заповіті проставлено апостиль, який засвідчено ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Барселона, Королівство Іспанія деканом Почесної нотаріальної колегії Каталонії Жоаном Карлесом Ольє Фаваро за № 5301/2019/044299.

04 жовтня 2019 року вищезазначені документи були перекладені офіційним перекладачем на українську мову, справжність підпису якого засвідчена 15 жовтня 2019 року консулом Генерального консульства України в Барселоні Шкуренко-Громаковим Ю.С. за зареєстрованим у реєстрі №: 570/4-3634.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. від 22 квітня 2021 року, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 (а.с.22-23).

Приватним нотаріусом у своїй постанові зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: місто Петропавловськ-Камчатський), останнє місце проживання якого: АДРЕСА_3 . За заявою його онук - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 про прийняття спадщини, 09 серпня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. заведена спадкова справа № 5/2019 щодо майна померлого. Як доказ права на спадщину був пред`явлений Заповіт від 18 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тетерською О.Ю. 12 листопада 2019 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Юрченка В.В. звернувся уповноважений представник ОСОБА_1 по Довіреності - ОСОБА_4 із заявою при прийняття спадщини (підпис ОСОБА_1 , на якій був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Брагіною Н.В 29 жовтня 2019 року за р. № 1256). На підтвердження права на спадщину була пред 'явлена «точна перша копія» Заповіту, що був складений 14 листопада 2018 року в Королівстві Іспанія, в місті Сант-Феліу-де-Гішольс, у присутності нотаріуса Почесної нотаріальної колегії Каталонії Луїса Фернандеса Сантана, Апостиль засвідчено в місті Барселона,30 вересня 2019 року за №5301/2019/044299. Як правовстановлюючий документ на квартиру нотаріусу було пред`явлено примірник Договору купівлі-продажу, посвідченого ПН КМНО Тетерською О.Ю. 18 вересня 2007 року р. № 4264. Відповідно до п. 3 ст. 1254 Цивільного кодексу України, кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, презюмую що Заповіт 1 є скасованим, адже він був складений до Заповіту і скасований ним у відповідності до тексту «точної першої копії» Заповіту. В той же час, ч. 4 ст. 1247 Цивільного кодексу України зазначено, що заповіти підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому КМУ. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусам України (п.5.1. глави 10) визначено при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Станом на дату винесення цієї Постанови, Заповіт-2: а) не був пред`явлений в оригіналі нотаріусу, б) дані про нього не внесені до Спадкового реєстру, в) у нотаріуса відсутні можливості перевірити чинність Заповіту-2 на предмет скасування його (зокрема шляхом складання нових заповітів на території Королівства Іспані інших держав).

Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів (дата підписання 16.05.1972 рік, дата ратифікації Україною 10.07.2010 рік, дата набрання чинності для України 31.12.2010) статтею 4 встановлено: Реєстрації в Договірних Державах підлягають: посвідчені заповіти, пред`явлені нотаріусу, державному органові чи будь-якій особі, які законом цієї Держави мають право реєструвати їх, а також інші заповіти, передані, зберігання органові чи особі, які вповноважені законом приймати такі заповіти на зберігання коли при цьому складається офіційний документ про прийняття заповіту на зберігання; Заповідач має право відмовитися від реєстрації заповіту, якщо зазначений закон не забороняє такої відмови. Копія Заповіту-2 не передбачає відмови від такої реєстрації.

На запит приватного КМНО Юрченка В.В. до Міністерства юстиції України від 21 січня 2020 року вих. №28/02-14 з приводу надання правової позиції та/або сприяти отримання інформації достовірних офіційних джерел в Королівстві Іспанія, Листом від 13 лютого 2020 року, зазначено, «запит в частині отримання відомостей із зазначених питань не може бути направлений на виконання до компетентних органів Іспанії».

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо квартири інформація відсутня. Спадкоємцем не було надано достатніх документів (зокрема від КП Київське міське бюро технічної інвентаризації) нотаріусу інформації щодо належної реєстрації права власності на квартиру за спадкодавцем.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач прийняв оскаржувану постанову з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому незадоволення вимог позивача за наслідками розгляду її заяви не є наслідком визнання протиправними та незаконними дії відповідача.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернувшись з даним позовом ОСОБА_1 вважає, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 квітня 2021 року щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 є незаконною та порушує її права та законні інтереси.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;

8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці;

9) в інших випадках, передбачених законом.

Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 ЦК України (підпункт 5.2 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 квітня 2021 року, постановленої приватним нотаріусом за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини та видачу свідоцтва за заповітом ОСОБА_3 , то причинами відмови відповідач зазначив такі підстави: Заповіт не був пред`явлений в оригіналі нотаріусу; дані про нього не внесені до Спадкового реєстру; у нотаріуса відсутні можливості перевірити чинність Заповіту на предмет скасування його (зокрема шляхом складання нових заповітів на території Королівства Іспанії інших держав); за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо квартири на квартиру АДРЕСА_2 інформація відсутня. При цьому відповідачем зазначено, що попередній заповіт, складений ОСОБА_3 на користь онука ОСОБА_3 відповідно до пункту 3 статті 1254 ЦК України є скасованим.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження права на спадщину після померлого ОСОБА_3 позивачем була пред`явлена «точна перша копія» Заповіту, що був складений 14 листопада 2018 року в Королівстві Іспанія, в місті Сант-Феліу-де-Гішольс, у присутності нотаріуса Почесної нотаріальної колегії Каталонії Луїса Фернандеса Сантана, яким ОСОБА_3 єдиним спадкоємцем визначив свою дружину ОСОБА_1 на все майно та права, що належать спадкодавцю, незалежно від країни, в якій вони знаходяться.

Зазначений Заповіт містить наступний запис: «Це точна перша копія оригінала, в якому зроблено примітку щодо видачі копії, на прохання ОСОБА_6 , після засвідчення смерті заявника та її права на отримання копії. Видається мною, нотаріусом, що її засвідчив, Луїсом Фернандесом Сантана , на п'яти аркушах офіційного паперу для нотаріальних документів серії НОМЕР_3 та чотири наступних порядкових. У м. Сант-Феліу-де-Гішольс, двадцятого вересня дві тисячі дев'ятнадцатого року. Засвідчую». Також Заповіт містить аркуш НОМЕР_4 наступного змісту «додається цей аркуш до документу за підписом Нотаріуса м. Сант Феліу де Гішольс та почесної нотаріальної колегії Каталонії Луїса Фернандеса Сантана, до копії нотаріально засвідченого заповіту номер 1669/2018 оформленого ОСОБА_8 , аркуш НОМЕР_5.». Аркуш НОМЕР_4, до вказаного Заповіту містить Апостиль з наступним записом: «Апостилем засвідчується справжність підпису та посади уповноваженої особи, а також справжність печатки, якою скріплено цей офіційний документ». Апостиль засвідчено в місті Барселона, 30 вересня 2019 року за № 5301/2019/044299.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10.01.2002 Україна приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вчиненої у місті Гаага 05 жовтня 1961 року (Гаазька Конвенція), набрання чинності вказаного міжнародного договору в Україні відбулось 22.12.2033.

Відповідно до статті 1 Конвенції, вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються зокрема: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується

дипломатичними або консульськими агентам країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що

підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ (Стаття 2 Конвенції).

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом

держави, в якій документ був складений (Стаття 3 Конвенції).

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що

його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також

другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою (Стаття 4 Конвенції).

Отже, для виконання іноземного заповіту в Україні, яким є Заповіт, наданий позивачем відповідачу, його легалізація не вимагається, він є офіційним документом, містить Апостиль, який відповідає зразку, що доданий до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Відповідач направив до Міністерства юстиції України запит від 21.01.2020 вих. № 28/02-14, у якому на підставі статті 4 Закону України «Про нотаріат» та Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів, ратифікованою Україною, просив витребувати у компетентних органах Іспанії наступну інформацію: підтвердити наявність заповіту (наданого його позивачем), його реєстрацію в відповідному реєстрі Іспанії, чинність або скасування; повідомити чи заведена/відкрита спадкова справа в Іспанії до майна померлого ОСОБА_3 ; в разі наявної інформації про заведен/відкриту спадкову справу в Іспанії повідомити про коло спадкоємців, які мають право на спадкування; повідомити чи видавались в Іспанії свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом на майно, що знаходиться на території України.

Листом від 13.02.2020 № 1351/2848-33-20/19.5.4 Міністерство юстиції України повернуло відповідачу його лист від 21.01.2020 вих. № 28/02-14 без розгляду заначивши, що Конвенція про запровадження системи реєстрації заповітів діє між Україною і державами учасницями Конвенції, серед яких є Іспанія. Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції (після смерті заповідача будь-яка особа може отримати відомості, згадані в статті 7 (протягом життя заповідача факт реєстрації заповіту розголошенню не підлягає) за пред`явлення витягу зі свідоцтва про смерть чи будь-якого іншого прийнятного документа, що підтверджує факт смерті заповідача). Інші міжнародні договори про правові відносини та правову допомогу у цивільних справах, положення якого визначали б взаємні зобов'язання країн щодо надання правової допомоги у цивільних справах громадянам з оформлення їх спадкових прав, між Україною та Іспанією відсутні. Оскільки у запиті одночасно порушені питання щодо наявності/відсутності спадкової справи, факту видачі свідоцтва про право на спадщину, на які не поширюється Конвенція (окрім отримання відомостей про реєстрацію заповіту), запит в частині отримання відомостей із зазначених питань не може бути направлений на виконання до компетентних органів Іспанії. Також зазначено, що до запиту відповідача додано не засвідчену відповідно до вимог абзацу 5 пункту 18 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, прийнятого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 ксерокопію документа, що підтверджує факт смерті заповідача та всупереч вимог статті 79 Закону України «Про нотаріат» запит та його додатки подані без перекладу на мову запитуваної Договірної Сторони.

Надаючи правову оцінку Заповіту, наданому позивачем, відповідач прийшов до висновку, що Заповіт йому не був пред'явлений в оригіналі, що є однією з підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з яким погодився і суд першої інстанції.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міжнародних договорів.

Згідно зі статтею 98 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України.

Документи, які складено за кордоном з участю іноземних органів влади або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна (стаття 100 Закону України «Про нотаріат»).

Заповіт ОСОБА_3 був складений та засвідчений відповідно до вимог іноземного права - законодавства Королівства Іспанія, первісний примірник Заповіту зберігається у нотаріуса в Королівстві Іспанія - Фернандеса Сантана Луїса Альберто. Позивачем була надана відповідачу його «точна перша копія оригінала» (Заповіту), на отримання якої вона мала право, про що зазначено в тексті її копії та яка є офіційним документом відповідно до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Отже, зважаючи на те, що інші міжнародні договори про правові відносини та правову допомогу у цивільних справах, положення якого визначали б взаємні зобов'язання країн щодо надання правової допомоги у цивільних справах громадянам з оформлення їх спадкових прав, між Україною та Іспанією відсутні (лист МЮУ), нотаріусу за вказаних обставин слід було встановити можливість прирівняти наданий позивачем документ до документу, який видається в Україні для підтвердження волевиявлення спадкодавця.

Відповідно до пп. 2.3 п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чидублікат.

Колегія суддів вважає, що пред`явлена відповідачу форма Заповіту за своєю формою та змістом відповідає дублікату заповіту і таке прирівняння за вищевказаних обставин та норм міжнародного договору не суперечить законодавству України.

Відмовляючи у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності можливості перевірити дані про внесення Заповіту до Спадкового реєстру, відповідач не врахував, що питання реєстрації заповітів у Спадковому реєстрі, в тому числі й іноземних заповітів, яким є Заповіт, регулюється Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5 (далі - Положення).

При цьому, як убачається зі змісту листа Міністерства юстиції України отримання інформації щодо реєстрації у Договірної Сторони можливо, проте саме відповідачем запит на отримання такої інформації був оформлений з порушенням вимог чиного законодавства.

Водночас, пунктом 1.1. Положення передбачено, що це Положення установлює порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей про заповіти та спадкові договори, посвідчені в Україні, а за бажанням заповідача - посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, про заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину, а також надання інформації з нього.

Таким чином, з приписів Положення про Спадковий реєстр випливає, що внесення до Спадкового реєстру відомостей про іноземні заповіти, посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах, не є обов`язковим та здійснюється за бажанням заповідача.

В даному випадку Заповіт був посвідчений (складений) і зареєстрований Спадкодавцем в іноземній державі - Королівстві Іспанії, а отже ОСОБА_3 не був зобов`язаний додатково вносити відомості про такий Заповіт до Спадкового реєстру України.

Статтею 4 Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів (дата підписання: 16 травня 1972 року, ратифіковано Україною згідно із Законом № 2490-УІ (2490-17) від 10 липня 2010 року) (далі - Конвенція) встановлено, що реєстрації в Договірних Державах підлягають, серед іншого, посвідчені заповіти, пред`явлені нотаріусу.

14 листопада 2018 року Заповіт був оформлений ОСОБА_3 у присутності нотаріуса в Королівстві Іспанія Фернандеса Сантана Луїса Альберто та зареєстрований у відповідності до положень цієї Конвенції, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 21 вересня 2020 року, виданим Міністерством юстиції Королівства Іспанія Спадкоємцю ОСОБА_1 на її вимогу. Свідоцтво про реєстрацію Заповіту містить інформацію про те, що вказані у цьому свідоцтві дані містяться в Реєстрі (Генеральний Реєстр Заповітів). Вказане свідоцтво містить Апостиль, який відповідає зразку, що доданий до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

При цьому слід зазначити, що будь-яких доказів вважати, що наданий позивачем Заповіт є нечинним з огляду на можливе складання нового заповіту, спадкова справа не містить. Отже, поки не доведено протилежне, Заповіт, наданий позивачем є чинним. Лише теоретичне припущення можливої наявності нового Заповіту, не може бути підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а тому посилання відповідача на те, що відсутні можливості перевірити чинність Заповіту на предмет скасування його (зокрема шляхом складання нових заповітів на території Королівства Іспані інших держав) є безпідставними.

Проте на вказане уваги не звернули ні відповідач, ні суд першої інстанції.

Також підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, відповідач зазначиввідсутність інформації за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо квартири АДРЕСА_2 .

Проте і з вказана підстава відмови у вчиненні нотаріальної дії не може бути визнана правомірною.

Так, позивачем відповідачу був наданий оригінал договору купівлі-продажу від 18 вересня 2007 року, посвідчений нотаріусом Тетерською О.Ю. за реєстраційним номером 4264 (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до частини 3 статті З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з частиною 4 статті З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Станом на дату набуття Спадкодавцем права власності на Квартиру - 18 вересня 2007 року, діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року № 6/5 (далі - Тимчасове положення).

Пунктом 1.4. Тимчасового положення передбачено, що реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

У пункті 3.8. Тимчасового положення зазначено, що після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа.

Договір купівлі-продажу містить штамп про реєстрацію права власності Спадкодавця на Квартиру, а саме: «Реєстраційний напис па правовстановлювальному документів, згідно якого квартира зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_3 ». Зазначено, що даний реєстраційний запис записаний у реєстрову книгу № 176 - 171 за реєстровим № 3437 24 вересня 2007 року.

Отже, право власності на квартиру було належним чином зареєстровано у відповідності до законодавства, чинного на момент набуття права власності на таке нерухоме майно. Внесення відомостей щодо квартири до Державного реестру речових прав на нерухоме майно не вимагається чинним законодавством, а факт зареєстрованого права власності на квартиру за спадкодавцем підтверджується відомостями Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відтак, відповідач мав право звернутися до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна з відповідним запитом щодо факту зареєстрованого права власності на квартиру за спадкодавцем, проте цього не вчинив. Тобто, не виконав обов`язок щодо сприяння позивачу у здійсненні нею прав та захисті законних інтересів, встановлений статтею 5 Закону України «Про нотаріат».

Листом від 29.07.2021 № 062/14-9596 (И-2021) Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на запит адвоката повідомило, що за даними реєстрових книг БТІ квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника позивача суттєвими та такими, що заслуговують на увагу.

За вказаних підстав у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій за заявою ОСОБА_1 та помилковість висновків суду першої інстанції при вирішенні цієї справи.

Отже апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення задоволення позову ОСОБА_1 з розподіленням судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України шляхом стягнення з позивача на користь відповідача судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 4530 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клян Анастасією Федорівною, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 1 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №70/02-31 від 22 квітня 2021 року.

Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича вчинити нотаріальну дію, а саме: видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 листопада 2018 року, засвідченого нотаріусом в Королівстві Іспанія Фернандес Сантана Луїс Альберто в м.Сан-Фаліу-Да-Гішулс (Жирона).

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 4530 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 червня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус