СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/272/23
Провадження №2/547/101/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання І.І.Совєтової,

учасників справи:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Грущенка Сергія Григоровича,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хромих Едуарда Володимировича,

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області, цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб виділення позивачеві у особисту приватну власність житлового будинку і двох земельних ділянок, виділення відповідачеві у особисту приватну власність легкового автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧКИ

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, яким просила виділити позивачці житловий будинок загальною площею 60,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :01:001:0308 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та земельну ділянку площею 0,1220 га з кадастровим номером :01:001:0307 для ведення особистого селянського господарства розташованими за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 50700,00 грн, а відповідачеві виділити автомобіль марки LADA X RAY, д.н.з. НОМЕР_1 за 300000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.10.2020 сторони придбали вказані житловий будинок і дві земельні ділянки, а у 2020 році також придбали вказаний легковий автомобіль. Під час придбання майна сторони перебували у шлюбі, тому майно є спільною сумісною власністю подружжя сторін.

В обґрунтування способу поділу майна зазначає, що житловий будинок із господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою був придбаний 13.03.2012 матір`ю позивачки. Семенівським районним судом Полтавської області 05.06.2018 видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на двох дітей, проте аліменти відповідач не сплачує, діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач має можливість проживати у будинку своїх батьків.

Відповіддю на відзив вказує, що відповідач не надає доказів що кошти одноразової грошової допомоги по інвалідності були спрямовані на придбання автомобіля. Така виплата є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя сторін згідно чинного сімейного законодавства. Присудження грошової компенсації частки у майні можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач у відзиві заперечував проти позову повністю. Вказав, що презумпція спільності права власності на майно подружжя, яке набуте у шлюбі, може бути спростована.

Погодився, що житловий будинок і 2 земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя сторін. Не надає згоди на отримання грошової компенсації своєї частки у праві власності на будинок і 2 земельні ділянки тому вони підлягають поділу в ідеальних частках. Посилання у позові на можливість проживання відповідача у будинку його батьків є некоректним оскільки йдеться про власність інших осіб. Розписка від 13.03.2012 про прийняття коштів за земельну ділянку і будинок не є формою договору купівлі-продажу.

Легковий автомобіль LADA X RAY було придбано за особисті кошти відповідача, тому він не може ділитися як спільна сумісна власність подружжя. Так, із 26.04.2017 по 25.04.2020 відповідач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України. 12.12.2017 під час виконання бойового завдання при проведенні антитерористичної операції, відповідач отримав закриту травму грудної клітки та живота, що призвело до розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину. Причиною отримання травми є нанесення ворогом мінометно-артилерійського удару. 14.05.2020 йому встановлено третю групу інвалідності. Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачена виплата одноразової грошової допомоги по інвалідності, яка настала внаслідок поранення (каліцтва). Міністерством оборони України (Полтавським обласним військовим комісаріатом) йому на картковий рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" 10.08.2020 була проведена виплата одноразової грошової допомоги по інвалідності в розмірі 525500,00 грн. Зазначена грошова допомога, виходячи з системного аналізу вказаного Закону і сімейного законодавства, з урахуванням природи походження цієї грошової допомоги соціальний захист військовослужбовця, який повинен гарантувати військовослужбовцю реалізацію його суб`єктивних конституційних прав і свобод,та мети її призначення задоволення його особистих матеріальних потреб за частково чи повністю втрачену працездатність та призначається кожному військовослужбовцю окремо, що визначає індивідуалізацію виплати такої допомоги. Одноразова грошова допомога, яка була йому виплачена за своєю природою та призначенням не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності у розумінні ч. 2 ст. 61 СК України. Вона є виключно його особистою приватною власністю, як однією з гарантій його соціального і правового захисту. 12.08.2020 відповідно до договору купівлі-продажу № 1581 відповідач придбав автомобіль марки LADA X RAY, 2019 року виробництва за 332520,00 грн. Сплата вартості автомобіля була проведена з його карткового рахунку на який 10.08.2020 надійшла одноразова грошова допомога по інвалідності. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Отже, вказаний автомобіль є його особистою приватною власністю і не підлягає розподілу між подружжям.

У судовому засіданні позивачка і її представник позов підтримали повністю. Позивачка наголосила, що бажає щоб будинок залишився у її особистій власності для, зокрема, надання можливості дітям сторін частіше бути разом.

Представник наголосив, що позивачка внесла на депозитний рахунок суду необхідні кошти як грошову компенсацію для відповідача. Будинок має малу загальну і житлову площі, його поділ в натурі неможливий. Коли відповідач був у зоні проведення АТО, позивачка вела господарство і виховувала дітей сторін.

Відповідач і його представник проти позову заперечували. Відповідач пропонує позивачці 80000,00 грн за її частку у будинку і бажає щоб будинок став його одноосібною власністю. Отримані за поранення кошти є компенсацією від держави. Значна частина цих коштів витрачена на розвиток господарства сторін і утримання їх дітей. Автомобіль придбав на другий день із частини цих коштів. Кошти сплатив зі свого рахунка у банку.

Представник відповідача наголосив, що відповідач не надає згоди на отримання грошової компенсації своєї частки у будинку і у 2-х земельних ділянках. Частка відповідача у їх власності не є незначною; немає доказу неможливості поділу будинку в натурі; немає доказів неможливості спільного володіння чи використання будинку. Автомобіль є особистою власністю відповідача, оскільки придбаний за рахунок виплати як військовослужбовцеві під час виконання бойового завдання, яка є особистою власністю відповідача. Така виплата не є грошовим забезпеченням військовослужбовця, а компенсовує розлад його здоров`я.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, вислухавши учасників справи і їх представників, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

07.08.2010 сторонами укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Устимівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с. 8). Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9, 10).

Сторони повідомляють, що наразі їх шлюб розірвано; узгоджено місце проживання кожного із дітей окремо із кожним із батьків. Діти сторін періодично бачаться і проводять спільно час.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 08.10.2020, укладеного між ОСОБА_5 , як продавцем, та відповідачем ОСОБА_2 , як покупцем, придбано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 із розташованим на ній житловим будинком, з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 30000,00 грн. Оціночна вартість будинку складає 21130,00 грн, а земельної ділянки 14100,00 грн. Позивачка, як дружина відповідача, надала письмову згоду на укладення цього договору (а.с. 11, 12).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2020, укладеного між ОСОБА_5 , як продавцем, та відповідачем ОСОБА_2 , як покупцем, придбано земельну ділянку площею 0,1220 га, кадастровий номер :01:001:0307, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 6000,00 грн. Ринкова вартість земельної ділянки складає 6600,00 грн. Позивачка, як дружина відповідача, надала письмову згоду на укладення цього договору (а.с. 13, 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2020 № 227333055 відповідач є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0308 (а.с. 15).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2020 № 227336083 відповідач є власником земельної ділянки площею 0,122 га, кадастровий номер :01:001:0307 (а.с. 16).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.10.2020 № 227337838 відповідач є власником житлового будинку загальною площею 60,7 кв.м, житлова площа 30,5 кв.м. з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Отже вказані житловий будинок і 2 земельні ділянки набуто у власність під час перебування сторін у шлюбі.

Згідно технічного паспорта вказаного будинку від 25.09.2020, він має 3 житлових кімнати, коридор, передпокій, кухню та санвузол (а.с. 18-22).

Сторони погодилися, що наразі будинок має таке саме планування і площу.

Згідно довідки про обставини травми, поранення, контузії від 11.02.2018 № 209 виданої військовослужбовцю за контрактом старшому солдату першої мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що 12.12.2017 в період часу з 21-06 по 21-45 під час виконання бойового завдання при проведенні антитерористичної операції, направленої на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, в районі населеного пункту Кримське Луганської області, під час ворожого мінометно-артилерійського обстрілу ВОПа 1611 "Бруклін" при зміні позиції під дією вибухової хвилі упав в окоп та отримав закриту травму грудної клітки та живота, що призвело до розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину (а.с. 46).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протокол № 2272 від 16.08.2019 зазначено, що травма старшого солдата ОСОБА_2 , 1988 року народження "Закрита травма грудної клітки та живота (12.12.2017)", що підтверджується довідкою про обставини травми, виданою командиром в/ч НОМЕР_2 № 209 від 11.02.2017 року, яка в подальшому призвела до розвитку "Наслідків закритої травми живота (12.12.2017) з розривом селезінки, гемоперитоніуму, спленектомії. Новоутворення лівого наднирника. Хронічної вертеброгенної торакалгії", що підтверджується виписними епікризами № 3844, 4259, свідоцтвом про хворобу № 495 від 27.03.2018, - травма, захворювання "так", пов`язанні із захистом Батьківщини (а.с. 47).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 703769 відповідачеві встановлено третю групу інвалідності із 14.05.2020. Причиною інвалідності є травма, захворювання, пов`язанні із захистом Батьківщини на строк до 01.06.2021 (а.с. 45).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 095980 ОСОБА_2 продовжено третю групу інвалідності із 13.05.2021. Причиною інвалідності є травма, захворювання, пов`язанні із захистом Батьківщини на строк до 01.06.2024 (а.с. 45).

Із листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 17.05.2023 № 423/2785 вбачається, що Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол від 23.07.2020 № 105) прийнято рішення про призначення одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2020), в сумі 525500,00 грн (а.с. 67).

Відповідно до довідки АТ КБ "ПриватБанк" на картковий рахунок НОМЕР_3 відповідача ОСОБА_2 10.08.2020 зарахована одноразова грошова допомога по інвалідності в сумі 525500,00 грн (а.с. 43).

Отже відповідач отримав зазначену виплату від держави за отримане ушкодження здоров`я і інвалідність під час участі у АТО.

Як вбачається із договору купівлі-продажу № 1581 від 12.08.2020, ПП "Полтаваавтозапчастина", як продавець, продав, а відповідач ОСОБА_2 , як покупець придбав автомобіль марки LADA-GAB110-C17-C0, комерційна назва XRAY, колір білий, кузов НОМЕР_4 , двигун НОМЕР_5 , рік виробництва 2019, транзитний номер НОМЕР_6 , за 333520, 00 грн (а.с. 39, 40).

Відповідно до акту прийому-передачі товару від 12.08.2020 та видаткової накладної № АЗ-0001163 від 12.08.2020 відповідач ОСОБА_2 прийняв від ПП "Полтаваавтозапчастина" вказаний автомобіль вартістю 333520,00 грн (а.с. 41).

Згідно квитанції АТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.1 С.О.Гарькавий 12.08.2020 з карти НОМЕР_7 сплатив 333520,00 грн продавцеві ПП "Полтаваавтозапчастина" за автомобіль згідно рахунку № НОМЕР_8 від 12.08.2020 (а.с. 44).

Отже відповідач 12.08.2020 сплатив ціну легкового автомобіля 333520,00 грн зі свого карткового рахунка, на який відповідач отримав 10.08.2020 вказану вище допомогу у сумі 525500,00 грн.

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ОБҐРУНТУВАННЯ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача у разі заперечення проти позову відповідача.

Спірні правовідносини сторін щодо часток у праві спільної сумісної власності майна подружжя та його поділу врегульовано Цивільним кодексом України і Сімейним кодексом України (далі СК).

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. (ч. 1 ст. 70 СК).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 71 СК).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ст. 365 ЦК).

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК).

Конституційний Суду України у п. 2.1 рішення від 19.09.2012 № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства "ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України зазначив, що право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Пунктами 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які не належали одному з подружжя; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Конструкція норми ст. 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Отже житловий будинок загальною площею 60,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером :01:001:0308 і земельна ділянка площею 0,122 га з кадастровим номером :01:001:0307 є об`єктами права спільної сумісної власності бувшого подружжя сторін.

На це не впливає те, що стороною відповідних договорів купівлі-продажу був відповідач і що його, як власника, вказано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Щодо житлового будинку і 2-х земельних ділянок

Позивачка бажає припинити право спільної сумісної власності сторін на вказане майно і сплатити відповідачеві 25350,00 грн грошової компенсації половини вартості майна.

Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки ТВБВ № 10016/0689 АТ "Ощадбанк" № 13 від 02.06.2023 вказана сума внесена на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (а.с. 69, 77).

Відповідач заперечує проти отримання грошової компенсації на що має право згідно положень ч. 4 ст. 71 СК: присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Довод позивачки щодо неподільності майна заперечується відповідачем. За загальним правилом належним і допустимими доказом неподільності майна є висновок будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи. Відтак судові не надано доказів неподільності спірного житлового будинку і 2-х земельних ділянок, що є достатньою правовою підставою для висновку суду про відмову у задоволенні позову у частині виділення позивачці у особисту приватну власність житлового будинку і двох земельних ділянок.

Суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині і визнає за кожною із сторін право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку і на 1/2 частку 2-х земельних ділянок; припиняє право спільної сумісної власності сторін на вказане нерухоме майно; повертає позивачці 25350,00 грн, які були внесені нею на депозитний рахунок суду.

З метою дотримання стандарту "сторона має бути почутою судом" суд зазначає, що у справі не надано доказів існування щодо спірних будинку і 2-х земельних ділянок обставин, із якими ч. 1 ст. 365 ЦК пов`язує можливість припинення права власності відповідача на частку у майні за позовом позивачки: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Щодо легкового автомобіля

Як зазначалося вище, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 1 ст. 61 СК).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них (ч.ч. 1, 3-5 ст. 57 СК).

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до ч. 1 ст. 16 і п. 4 ч. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі, зокрема, інвалідності військовослужбовців гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Здоров`я це стан повноцінного фізичного, психічного та соціального добробуту, а не лише відсутність хвороб чи фізичних вад (Статут Всесвітньої організації охорони здоров`я, 1948 рік); стан живого організму, за якого всі органи здатні добре виконувати своє призначення; нормальний стан організму, який характеризується оптимальною саморегуляцією, повною узгодженістю при функціонуванні всіх органів та систем, рівновагою поміж організмом та зовнішнім середовищем при відсутності хворобливих проявів.

Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 162 зазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Отже отримані 10.08.2020 відповідачем 525500,00 грн є гарантованою державою виплатою (грошовою допомогою) як військовослужбовцеві, який визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК)

Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права) (ст. 10 СК).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо), а не ті що є грошовим еквівалентом вартості втраченого майна, завданої шкоди тощо і тому не є видом заробітку (доходу) одного із подружжя.

Суд зазначає, що у розумінні ч. 2 ст. 61 СК вказана виплата не є "іншим доходом, одержаним одним із подружжя" як об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки є коштами, які отримані відповідачем від держави внаслідок поранення та інвалідності. Кошти є компенсаційною виплатою з боку держави за втрату і розлад здоров`я відповідача, яких він зазнав під час виконання військового обов`язку під час виконання бойового завдання.

Відповідач "не отримав доходу" (приросту) від втрати (розладу) свого здоров`я, а отримав від держави так званий грошовий еквівалент втраченого здоров`я (отриманих тілесних ушкоджень, інвалідності).

Посилання позивачки на те, що у цей час вона виховувала спільних дітей сторін, не змінює змісту вказаних норм Сімейного кодексу України і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Волю законодавця про не віднесення згаданої грошової допомоги (виплати) до доходу також можна прослідкувати у відповідних положеннях Податкового кодексу України і під час визначення переліку доходів із яких стягуються аліменти.

Так, відповідно до підпункту "г" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги, компенсацій, вартість соціальних послуг та реабілітаційної допомоги (включаючи грошові компенсації особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю при реалізації індивідуальних програм реабілітації осіб з інвалідністю, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги особам з інвалідністю з Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю згідно із законом, указами Президента України та актами Кабінету Міністрів України, а також вартість соціальної допомоги в натуральній формі малозабезпеченим сім`ям, що отримана від надавачів соціальних послуг відповідно до Закону України "Про соціальні послуги", (підпункт 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України).

Пунктом 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, (Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146) визначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Ураховуючи зазначене суд робить висновок, що отримані відповідачем від держави 525500,00 грн не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, а є особистою приватною власністю відповідача.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК).

Відтак, оскільки відповідач отримав 10.08.2020 вказану виплату на свій рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" і 12.08.2020 (через 2 дні) здійснив із нього платіж за спірний легковий автомобіль LADA X RAY, суд робить висновок, що автомобіль є особистою приватною власністю відповідача, а тому не може виділятися відповідачеві у особисту приватну власність у спосіб поділу спільного сумісного майна бувшого подружжя сторін.

Суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до п.п. 2, 9, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, дійсною вартістю нерухомого майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, загальною вартістю всіх вимог.

Позивачка звернулася до суду із позовом майнового характеру, яким вказала на загальну вартість житлового будинку і двох земельних ділянок у сумі 50700,00 грн, а також вартість легкового автомобіля 300000,00 грн. Отже ціна позову мала б складати 350700,00 грн (50700,00 + 300000,00), а не вказана у позові 50700,00 грн.

Позивачка пояснила, що використовувала у позові вартості майна із їх оцінки у договорах купівлі-продажу і тому могла помилитися у розрахунках.

Так, оціночна вартість житлового будинку складає 21130,00 грн, земельної ділянки площею 0,25 га 14100,00 грн, земельної ділянки площею 0,122 га 6600,00 грн, а всього 41830,00 грн (21130,00 + 14100,00 + 6600,00)

Відтак коректною ціною позову є 341830,00 грн (41830,00 + 300000,00), а не вказана у позові 50700,00 грн.

Ставка судового збору із коректної ціни позову 341830,00 грн відповідно до ч. 1, абз. 3 п.п. "1" п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" складає 3418,30 грн (341830,00 х 1,00 % ? 0,4 х 2684,00).

Позивачка під час звернення з позовом до суду сплатила 1073,60 грн судового збору замість належних під час звернення із позовом до суду 3418,30 грн. Недоплачена позивачкою сума судового збору складає 2344,70 грн (3418,30 1073,60).

Відповідач оспорює вказані у позові вартості будинку і земельних ділянок, оскільки від часу їх придбання вони зазнали поліпшень і додали у вартості. Однак доказів збільшеної вартості не надає.

Суд задоволив позов частково, поділивши між сторонами у рівних частках житловий будинок і дві земельних ділянки загальною оціночною вартістю 41830,00 грн станом на 08.10.2020, тобто на 20915,00 грн (41830,00 х 1/2).

Отже суд задоволив позов на 6,11853 % (20915,00 / 341830,00 х 100 %).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому суд стягує з відповідача на користь позивачки 209,15 грн судового збору (3418,30 х 6, 11853 %).

Недоплачений позивачкою судовий збір 2344,70 грн (3418,30 1073,60) суд компенсовує за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 10-13, 48, 49, 76-83, 89, 174, 209, 209, 211, 223, 258, 259, 264, 265, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку: житлового будинку загальною площею 60,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :01:001:0308 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; земельної ділянки площею 0,122 га з кадастровим номером :01:001:0307 для ведення особистого селянського господарства; які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку: житлового будинку загальною площею 60,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровим номером :01:001:0308 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; земельної ділянки площею 0,122 га з кадастровим номером :01:001:0307 для ведення особистого селянського господарства; які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на: житловий будинок загальною площею 60,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :01:001:0308 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; земельну ділянку площею 0,122 га з кадастровим номером :01:001:0307 для ведення особистого селянського господарства; які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 припинити.

У задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області сплачені нею 25350,00 грн як грошову компенсацію у справі № 547/272/23 за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки ТВБВ № 10016/0689 АТ "Ощадбанк" № 13 від 02.06.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 209,15 грн витрат зі сплати судового збору.

Компенсувати 2344,70 грн судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що не був сплачений позивачкою ОСОБА_1 під час звернення з позовом до суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_9 ).

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_10 ).

Повне рішення складене і підписане суддею 26.06.2023.

Суддя В.Ф.Харченко