Справа № 455/1315/22 Головуючий у 1 інстанції: Клімченко М.І.
Провадження № 22-ц/811/2251/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Старосамбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, в якому просила:

-Визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області шостого скликання від 26.12.2014 року №517 «Про внесення змін в рішення сесії Торчиновицької сільської ради №52 від 11.06.1991 року «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку гр.. ОСОБА_5 », яким на дано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10 га в с.Бачина для будівництва індивідуального житлового будинку;

-Скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на будинок, загальною площею 222 кв.м., реєстраційний номер майна 251;

-Скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер майна 51.

В обґрунтування позову зазначала, що 11.06.1991 року рішенням виконавчого комітету Торчиновицької сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №52 «Про виділення земельної ділянки ОСОБА_5 під будівництво індивідуального житлового будинку в с.Бачина №8» виділено земельну ділянку ОСОБА_5 . Будівельний паспорт даної земельної ділянки виготовлено у 1992 році, був отриманий дозвіл на закладку фундаменту та виготовлено проект одноквартирного одноповерхового будинку. Після чого позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 почали споруджувати фундамент та заготовляти будівельні матеріали. 17.06.2003 чоловік позивачки ОСОБА_2 отримав в дарунок від свого батька ОСОБА_5 земельні ділянки загальною площею 0,4279 га, що знаходяться в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства. Всіх земельних ділянок є п`ять. Одна з них є загальною площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку. Отримавши в дар земельні ділянки позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 продовжували будувати будинок та придбавати будівельні матеріали, в тому числі, за рахунок матері позивачки ОСОБА_6 та батька відповідача ОСОБА_5 . У спорудженні житлового будинку приймали активну участь такі особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , а також двоюрідна сестра позивачки ОСОБА_9 допомогла фінансово. 20.06.2022 позиваці стало відомо від адвоката Слотило Р.В., який представляє інтереси доньки ОСОБА_3 в цивільній справі №455/1645/21, що у 2014 році її чоловік ОСОБА_2 написав заяву до Торчиновської сільської ради Старосамбірського району про відмову від земельної ділянки площею 0,10 га, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_5 на користь дочки ОСОБА_3 . На підставі вказаної заяви рішенням 20 сесії шостого скликання Торчиновицької сільської ради Сатросамбірського району від 26.12.2014 вищезазначену ділянку надано для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 . Вважає, що Торчиновська сільська рада у такий незаконний спосіб позбавила її права на земельну ділянку та права на частку в будинку, який вони з чоловіком споруджували протягом багатьох років.(т.1.а.с.3-10)

В листопаді 2022р. ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог(про збільшення позовних вимог), в якій зазначила відповідачами: Старосамбірську міську раду Львівської області, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 та просила:

-Визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області шостого скликання №32 від 05.12.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»;

-Визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 30.06.2016 року №144 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»;

-Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:003:0062, місце розташування: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки в Поземельній книзі;

-Скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ №87 від 15.05.2019р.

-Визнати за ОСОБА_10 право власності на земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:003:0062, місце розташування: АДРЕСА_1 .(т.1.а.с.88-93)

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 02 березня 2023р. прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації та визнання права власності, а також Залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи на стороні відповідача.(т.1 а.с.153-156)

Оскаржуваним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Старосамбірської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_1 .

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що посилання суду на те, що вона не набула права спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідно до частини 2 статті 57 СК України, згідно з якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, не може братися до уваги, бо на момент незаконного відчуження земельної ділянки на ній вже був споруджений житловий будинок, в будівництво якого вона вклала значні кошти. Будинок, який був споруджений на спірній земельній ділянці є об`єктом спільної сумісної власності і відповідно до ст. 120 ЗК України перехід права земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об?єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела порушення свої прав, а відтак судом не розглядалось і питання пропуску позивачкою строку позовної давності.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням "відповідач" - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пред`являючи позовні вимоги про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та визнання права власності, відповідачами зазначила: Старосамбірську міську раду Львівської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Разом з тим, оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування та вимога про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також вимога про скасування державної реєстрації в державному земельному кадастрі стосуються ОСОБА_3 , яка залучена до справи як третя особа, хоча рішення суду у даній справі може безпосередньо вплинути на її права та обов`язки.

Участь такої особи у справі в якості іншого учасника (не відповідача), а саме як третьої особи не слід вважати належним залученням їх до участі у справі, оскільки у такому випадку ця особа наділена іншим процесуальним статусом, з іншими процесуальними правами та обов`язками та позбавляється ряду прав як відповідач, зокрема, на подання заяви про застосування строку позовної давності, подання зустрічного позову (у випадку третіх осіб), тощо, що не слід вважати дотриманням процесуальних норм судом першої інстанції при розгляді справи.

Крім того, як вбачається із позовних вимог ОСОБА_1 , остання, серед іншого, просить: скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ №87 від 15.05.2019р.,то така вимога повинна була бути заявлена також і до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки рішення у справі в частині вимоги про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації прямо впливають на права та інтереси Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Із врахуванням наведеного, без залучення належних відповідачів, суд першої інстанції не в праві був давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (відповідачів, співвідповідача), на права та обов`язки якого впливатиме таке судове рішення, суд вирішувати питання про задоволення позову не в змозі.

Клопотань про залучення співвідповідача (співвідповідачів), тощо позивачка не заявляла.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22) зазначено, що:

"якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданих співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору в цілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виклавши мотиви відмови у задоволенні указаних позовних вимог в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 28 червня 2023 року змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні указаних позовних вимог в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.12.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.