Справа 206/4933/23
Провадження 2/206/1356/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Малихіна В.В., при секретареві Масюковій К.А., розглянувши в судовому засіданні матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав, стягнення завданої моральної шкоди за порушення немайнових прав,

за участі:

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_4 ,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

23.10.2023 року представник позивачки звернулася до суду з позовом про захист особистих немайнових прав, стягнення завданої моральної шкоди за порушення немайнових прав.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 приблизно рік тому перебували в романтичних стосунках. Вони разом працювали на підприємстві з іноземними інвестиціями «Бімбо Кюєсар Україна» і між ними склалися довірливі і щирі відносини. Позивачка та ОСОБА_2 багато спілкувалися в месенджерах, обмінювалися фото і відео інтимного характеру. Позивачка відправила ОСОБА_2 4-5 фотосвітлин, на яких міститься зображення оголених частин її тіла.

У лютому 2023 року стосунки між позивачкою та відповідачем припинилися. Про їх стосунки ОСОБА_2 розповів своїй дівчині - відповідачці ОСОБА_3 .

У червні 2023 року відповідач разом із своєю дівчиною ОСОБА_3 почали погрожувати ОСОБА_1 розповсюдженням фотографій інтимного характеру у разі, якщо позивачка не вибачиться перед відповідачкою за відносини з відповідачем. ОСОБА_1 була змушена на вимогу ОСОБА_3 стати на коліна і вибачитися за те, що такі відносини існували, що принизило честь та гідність позивачки.

У серпні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знову почали погрожувати позивачці розповсюдженням її фотографій інтимного характеру, у разі якщо ОСОБА_1 не звільниться з підприємства «Бімбо Кюєсар Україна». Дані обставини підтверджуються скріншотами листування позивачки з відповідачкою, а також листування відповідача з чоловіком позивачки.

31.08.2023 року зі сторінки в Instagram під ніком ОСОБА_5 було надіслано тренеру по танцям позивачки її фотографії з оголеними грудьми, із зазначенням в повідомленні, що це тільки початок. Враховуючи погрози відповідачів, а також те, що свої оголені фотокартки позивачка відправляла лише відповідачу ОСОБА_2 , дане розповсюдження, а також всі наступні повідомлення вчинялися саме відповідачами.

03.09.2023 року з вищезазначеної сторінки було відправлено повідомлення, а також надіслано оголені фото ОСОБА_1 завхозу КЗ «Миколаївський ЗДО «Чебурашка» Губинської селищної ради, в якому працює мати позивачки, з інформацією про те, що позивачка нібито займається проституцією. Також схоже повідомлення було направлено на сторінку садочка з аккаунту ОСОБА_6 .

08.09.2023 року з невідомого номеру відповідачі надіслали ті ж самі оголені фотокартки позивачки у Viber генеральному директору з ПІІ «Бімбо Кюєсар Україна» повідомивши про службовий роман ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою провести розслідування та звільнити позивачку.

11.09.2023 року позивачка звернулася з приводу незаконного поширення конфіденційної інформації про неї до відділення поліції №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, дане звернення було зареєстровано в журналі ЄО за номером 15666.

13.09.2023 року представником позивачки було направлено листи відповідачам з вимогою припинити вчинення протиправних дій щодо ОСОБА_1 . Однак дії з боку відповідачів не закінчилися, вони продовжували тиснути на генерального директора підприємства, в результаті чого позивачку було звільнено за згодою сторін.

Крім того, оголені фотокартки позивачки відповідачами направлялися працівнику підприємства, на якому працевлаштований чоловік позивачки.

У зв`язку з тим, що відповідачі не тільки незаконно розповсюджували без згоди позивачки її інтимні фотографії, а й поширювали недостовірну інформацію, яка принижує честь та гідність ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовом про заборону збереження, використання та поширення фотозображень, а також про стягнення моральної шкоди.

25.10.2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано час для виправлення недоліків.

27.10.2023 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

13.11.2023 року від відповідачів на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що між ОСОБА_2 та позивачкою були виключно дружні стосунки, проте позивачка вирішила, що між ними щось більше аніж дружба та намагалася всіляко звабити відповідача та за власним бажанням надсилала фотокартки оголених частин тіла, не зважаючи на те, що в той час мала чоловіка. Погроз від відповідачів на адресу позивачки не надходило. Відповідачі зазначають, що жодного відношення до сторінок в Інстаграм вони не мають. На підставі чого просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

20.11.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з долученим до неї компакт-диском з відеозаписами, де представник позивачки зазначає, що позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.

В судовому засіданні позивачка повідомила, що в неї були романтичні та інтимні стосунки з відповідачем та на його прохання нею було направлено фотографії. В червні місяці відповідач їй повідомив, що відправлені ОСОБА_2 фотографії знайшла його дівчина відповідачка ОСОБА_3 . Після чого почалися розповсюдження фотографій. У зв`язку з чим, просила задовольнити позов.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та повідомив, що між ним та позивачкою були довірительні, дружні стосунки, однак після повномасштабного вторгнення позивачка почала активно проявлятися, була нав`язливою, про що він розповів відповідачці ОСОБА_3 . Після чого відповідачка зустрілася з позивачкою на розмову, куди позвали і ОСОБА_2 , проте відповідач зазначав, що на коліна позивачку ніхто не ставив.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно бачилася з позивачкою, коли та їй зателефонувала із пропозицією зустрітися. Позивачка приїхала під дім ОСОБА_3 на розмову. Також відповідачка повідомила, що вона нічого не відправляла та взагалі не бачила ті фотографії, проте знає, що вони є в інтернеті.

В судовому засіданні досліджено наступні докази та матеріали справи.

В матеріалах справи містяться скріншоти з перепискою користувача месенджеру Телеграм, який підписаний «Дима бомбо» з користувачем месенджеру Телеграм, який підписаний як ОСОБА_7 даній переписці мова йде про звільнення ОСОБА_8 (а.с.17).

Скріншотами переписки з сайту Інстаграм встановлено, що користувачем під ніком « ОСОБА_9 » надіслано повідомлення та фотокартки, на яких зображено напівоголені частини тіла позивачки (а.с.18).

Скріншотами переписки із месенджера Вайбер встановлено, що користувач під ніком « ОСОБА_10 » з номером телефону НОМЕР_1 направив фотокартки та повідомлення з вимогою провести розслідування щодо поведінки працівниці компанії Бімбо та подальшого звільнення ОСОБА_1 (а.с.19-20).

Скріншотами переписки із месенджера WhatsАрp встановлено, що користувачем, який підписаний як « ОСОБА_10 » направлено повідомлення щодо по поведінки співробітниці компанії Бімбо (а.с.21).

Скріншотами переписки користувач месенджера, який підписано як « ОСОБА_11 » направляв повідомлення в різні чати з вимогою залишити їх в спокої та вибачитися (а.с.22-25).

Скріншотами листування користувачу месенджера з ім`ям « ОСОБА_6 » направлено повідомлення про те, що донька співробітниці дитячого садочка займається проституцією (а.с.26).

В матеріалах справи містяться скріншоти, на яких зображено фотокартки, які відправлені користувачем « ОСОБА_12 » з зображенням ОСОБА_13 -карти дверей та килимок, під яким два листа (а.с.28).

Копією наказу №34/К від 03.10.2023 року ОСОБА_14 звільнено з посади асистента директора з виробництва за угодою сторін (а.с.29).

В судовому засіданні також переглянуто відеозапис, на якому зафіксовано зустріч та розмову позивачки з відповідачкою, де ОСОБА_3 вимагала надати пояснення про стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та припинити ці відносини.

Дослідивши матеріали справи та доданої до неї докази, заслухавши думку позивачки, її представника та відповідачів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів.

Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, доведення до хоча б до однієї особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (статті 47-1 Закону України «Про інформацію»).

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Частиною 1 статті 200 ЦК України передбачено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно частини 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦКУкраїни не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У пункті 19 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як вбачається з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що позивачка без примусу та за власним побажанням надсилала свої фотографії, дещо хизуючись повідомляла про зв`язок з відповідачем, проте позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів причетності відповідачів до розсилання фотографій та інформації про неї, а також при відмові у позові суд враховує відсутність причинного зв`язку між поведінкою відповідачів та завданою моральною шкодою заявленою позивачкою.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 141, 259, 263-268, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено 20.12.2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна