ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/473/23

Головуючий у першій інстанції Смаль І. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1328/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі про тексту АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача на їх користь:

- заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03.06.2015 у розмірі 59674,19 грн станом на 22.05.2023, яка складається з 48 382,62 грн заборгованості за кредитом та 11 291,57 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом;

- судові витрати у розмірі 2 684 грн судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.06.2015. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначав, що відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 50 000 грн. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Указував, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по рахунку.

Наголошує, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приват Банк».

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2023 року у позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 48 382,62 грн боргу за кредитним договором, як заборгованість за просроченим тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2 176,13 грн в рахунок повернення судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції встановивши, що позивач не має право нараховувати проценти та неустойку, не встановив суму зарахованих позивачем грошових коштів на погашення процентів та неустойки, які мали зараховуватись на погашення тіла кредиту.

Заявник зазначає, що наданий до суду позивачем розрахунок не є належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити, він оформлений неналежним чином, оскільки не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такий розрахунок.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що відповідає вимогам процесуального права.

Банк зазначає, що фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана позивачем до суду першої інстанції.

Звертає увагу на те, що всі операції, як зняття коштів, так і погашення заборгованості за договором, проводилися відповідачем саме з використанням отриманих кредитних карток.

Указує, що суд першої інстанції, відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та первинних бухгалтерських документів виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, правильно визначив загальну суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача і була обрахована як різниця між фактично отриманими кредитними коштами та сплаченими відповідачем без урахування нарахованих процентів та комісій.

Наголошує, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, власних розрахунків заборгованості не надавав та не заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи, а отже належними та допустимими доказами не спростовував розмір боргу за тілом кредиту, який визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеної до стягнення суми заборгованості за кредитом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» повідомив його про умови кредитування та узгодив з ним саме ті умови, про які банк вказує в позовній заяві.

Однак, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З такими висновками районного суду частково погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

Судом у справі встановлено, що 03.06.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил пред`явлення банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 25).

В анкеті-заяві зазначено, що Відповідач погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування и кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

Розмір відсотків за користування коштами та порядок їх нарахування у договорі не зазначено.

До анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи (а.с. 30, 31-72).

03.06.2021 ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, яким погоджено умови кредитування для таких типів кредитного продукту: картка Універсальна, картка Універсальна Gold, картка Platinum, картка МС World BlackEdition, картка Visa Signature, картка НОМЕР_1 , картка Visa Infinite (а.с.26-29).

Згідно із довідкою банку, відповідачу надавались у користування кредитні картки НОМЕР_2 (строк дії 13.11.2014 по 11/18), НОМЕР_3 (строк дії 19.01.2017 по 05/20), НОМЕР_4 (строк дії з 14.08.2020 по 01/24) (а.с.24).

Із довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 13.11.2014 банком відкрито картковий рахунок НОМЕР_2 . Початковий кредитний ліміт 300 грн, з 03.06.2015 500 грн, з 19.01.2017 500 грн, з 19.01.2017 10 000 грн, з 05.10.2017 25 000 грн, з 12.03.2019 50 000 грн; з 09.02.2022 0 грн (а.с.23).

На підтвердження заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 03.06.2015, укладеним між банком та ОСОБА_1 станом на 31.08.2015, згідно якого станом на 22.05.2023 заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 48 382,62 грн, заборгованість за простроченими відсотками 11 291,57 грн (а.с. 10-22).

З виписки за договором № б/н від 26.05.2023 за період з 13.11.2014 по 26.05.2023 вбачається, що відповідач активно користувався наданим кредитним лімітом, а саме з вказаних номерів кредитних карт знімав готівку, проводив безготівкову оплату товарів та послуг, здійснював перекази грошових коштів, поповнював вказані картки і т.д. (а.с. 82-130).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду з позовом Банк просив стягнути тіло кредиту та заборгованість за відсотками за користування кредитом. Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані відповідачем.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

В анкеті-заяві позичальника від 03.06.2015 процентна ставка не зазначена. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» повідомив його про Умови кредитування та узгодив з ним саме ті умови, про які банк вказує в позовній заяві. І як наслідок про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користуванням кредитом.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь Банку тіла кредиту, проте вважає, що сума стягнення повинна бути зменшена з огляду на таке.

На підтвердження наявної заборгованості Банком надано до суду Виписку за договором б/н за період з 13.11.2014 по 26.05.2023 з карткового рахунку ОСОБА_1 , згідно якої: усього витрат за період - 1 379 799,71 грн, усього надходжень 1 320 125,52 грн, баланс на кінець періоду 59 674,19 грн та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.06.2015, укладеним між банком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 22.05.2023.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, що діяла з часу відкриття кредитного ліміту відповідачу та до 04.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час судового розгляду).

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

Таким чином, саме виписка по картковому рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов договору в частині встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування позивачем кредитними коштами.

Враховуючи вищезазначене, при розрахунку заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції повинен був посилатися саме на виписку по рахунку ОСОБА_1 .

Як вже зазначено вище, відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача за період з 13.11.2014 по 26.05.2023 сума витрат становила: 1 379 799,71 грн, сума надходжень: 1 320 125, 52 грн, баланс на кінець періоду: -59 674,19 грн.

З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6%, 3,5%, 3,4%, 1,7%, 2,5% при цьому кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення відсотків за користування кредитом, а потім - на погашення основної суми боргу.

Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції встановивши, що позивач не має право нараховувати проценти та неустойку, не встановив суму зарахованих позивачем грошових коштів на погашення процентів та неустойки, які мали зараховуватись на погашення тіла кредиту.

Дослідивши надану позивачем виписку за договором б/н за період з 13.11.2014 по 26.05.2023, апеляційним судом встановлено, що за спірний період в рахунок погашення відсотків списано 34 469,63 грн.

Ураховуючи неправомірне списання сплачених ОСОБА_1 коштів в сумі 34 469,63 грн у рахунок відсотків, зазначена сума має бути зарахована на погашення тіла кредиту. Таким чином, за даними виписками розмір заборгованості за тілом кредиту складає 25 204,56 грн (1 379 799,71 грн (усього витрат за випискою) 1 320 125,52 грн (усього надходжень за випискою) - 34 469,63 грн (відсотків).

Виходячи з викладеного вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів уважає, що рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22.08.2023 підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу за кредитним договором, як заборгованість за простроченим тілом кредиту, з 48 382,62 грн до 25 204,56 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на суму 25 204 грн 56 коп. (59 674 грн 19 коп. 34 469 грн 63 коп.), що становить 42,24% від оскаржуваної суми боргу, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1133 грн 72 коп. (2684 грн х 42,24%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а тому стягнута судом першої інстанції сума судового збору підлягає зменшенню з 2 176 грн 13 коп. до 1 133 грн 72 коп.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги на суму 23 178 грн 06 коп. (48 382 грн 62 коп. 25 204 грн 56 коп.), що становить 47,9% від оскаржуваної суми боргу, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1 982 грн 45 коп. (4 026 грн х 47,9%) судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) суму боргу за кредитним договором, як заборгованість за простроченим тілом кредиту, з 48 382 грн 62 коп. до 25 204 грн 56 коп., суму судового збору за розгляд справи судом першої інстанції з 2 176 грн 13 коп. до 1 133 грн 72 коп.

В іншій частині - рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 928 грн 45 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко