ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13грудня 2023 року

м. Київ

Справа № 389/440/16-ц

провадження № 61-1181св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - ОСОБА_1 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скаргиАкціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Мурашка С. І., та на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, прийняту у складі суддів: Письменного О. А., Дуковського О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 5 983,36 швейцарських франків та пеню в сумі 3 543,55 грн на користь банку.

Позовну заяву банк мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 11 травня 2007 року укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит - грошові кошти у розмірі 18 100,00 швейцарських франків шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача та зобов`язалася щомісяця повертати наданий кредит у терміни, що встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 10 травня 2018 року, а також сплачувати проценти у розмірі 8,99 % річних. За порушення термінів повернення кредиту, сплати процентів договором передбачена сплата пені у розмірі 13,48 % річних суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.

Із метою забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором, 11 травня 2007 року укладений договір поруки № 0 з ОСОБА_2 , який зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань. Згідно з умовами договору поруки поручитель і боржник відповідають перед банком солідарно. Кінцевий термін повернення кредиту - 10 травня 2018 року.

Позивач вказував, що позичальник систематично не виконує свої зобов`язання та порушує умови кредитного договору щодо щомісячного погашення заборгованості за кредитом та щомісячної сплати нарахованих процентів, чим допускає прострочення повернення чергових частин кредиту протягом тривалого часу. Банк направив відповідачам вимогу від 25 листопада 2015 року про необхідність усунення порушень кредитного договору, однак вона залишилася не виконаною. Станом на 09 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором складає 5 983,36 швейцарських франків, із яких: заборгованість за кредитом - 5 480,32 швейцарських франків; проценти - 503,04 швейцарських франків; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 940,22 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 603,33 грн.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила суд: розірвати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 11 травня 2007 року; розірвати іпотечний договір від 11 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Озерним М. Г.; визнати припиненою іпотеку житлового будинку загальною площею 88,60 кв. м., житловою площею 49,50 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 11 травня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Озерним М. Г.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що 11 травня 2007 року між нею та банком укладений договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого вона отримала кредит в іноземній валюті у сумі 18 100 швейцарських франків, що еквівалентно 75 058,31 грн. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору на забезпечення виконання зобов`язань за ним 11 травня 2007 року укладений договір поруки № 0 між банком та поручителем ОСОБА_2 про солідарну відповідальність поручителя за виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб. Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору, забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором приймається, зокрема: застава нерухомості - житлового будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Цей кредит є споживчим, під заставу нерухомості і на нього поширюється дія законодавства про захист прав споживачів кредитних послуг. Додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту містить лише розрахунок максимально допустимого залишку основної заборгованості за тілом кредиту на відповідні дати і не містить жодних відомостей про платежі за процентами, комісіями та іншими витратами (у тому числі страхування відповідно до пункту 4.8. кредитного договору, комісію згідно з пунктом 1.3.7. договору), які понесе позичальник на виконання кредитного договору, розмір реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту і суми вигоди, яку отримує банк від виконання кредитного договору. Надалі позичальником та банком 30 березня 2010 року укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, якою викладено додаток № 1 до кредитного договору - Графік погашення кредиту у новій (чинній) редакції. Графік погашення кредиту у редакції цієї додаткової угоди № 1 також містив лише платежі за тілом кредиту та розрахунок максимально допустимого залишку основної заборгованості за тілом кредиту на відповідні дати і мав ті ж недоліки, що і попередній.

Вказувала, що умови кредитного договору не містять необхідної, повної та достовірної інформації про продукцію, що спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, що є підставою для розірвання кредитного договору на підставі пункту 1 частини сьомої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на частину п`яту статті 3 Закону України «Про іпотеку», позивач за зустрічним позовом указувала, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, з припиненням зобов`язань за кредитним договором унаслідок розірвання на підставі пункту 1 частини сьомої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 1 частини першої статті 593, частин першої-другої статті 598, частини другої статті 653 ЦК України, частини п`ятої статті З, частини першої, третьої статті 17 Закону України «Про іпотеку» припиняються зобов`язання і за договорами забезпечення.

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСибаннк», третя особа - ОСОБА_1 , в якому просив суд визнати припиненою поруку за договором поруки від 11 травня 2007 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСибаннк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ним.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 мотивував тим, що банк у односторонньому порядку, без його повідомлення і згоди неодноразово збільшував процентну ставку за кредитним договором з 8,99 % річних до 17,98 % річних. Із наданої банком довідки-розрахунку заборгованості станом на 09 лютого 2019 року за договором від 11 травня 2007 року № 0 вбачається, що перше збільшення процентної ставки відбулось 26 лютого 2010 року, а саме застосована процентна ставка 17,98 % річних. Натомість за умовами договору кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 % річних (пункт 1.3.1 кредитного договору). Згодом ПАТ «УкрСиббанк» збільшувало погоджену сторонами процентну ставку до 17,98 % у дати: 31 березня 2010 року, 30 квітня 2010 року, 30 червня 2011 року, 28 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року, 30 січня 2015 року, 27 лютого 2015 року без згоди і без повідомлення поручителя, збільшуючи обсяг його відповідальності.

Вважав, що у силу частини першої статті 559 ЦК України 26 лютого 2010 року порука припинена. У зв`язку з тим, що банк оспорює цю обставину і пред`являє вимогу про солідарне стягнення з поручителя заборгованості, права останнього підлягають захисту у судовому порядку.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 липня 2019 року зустрічні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанцій

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року, ухваленим у складі судді Українського В. В., позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту від 11 травня 2007 року № 0 у розмірі 5 983,36 швейцарських франків, пеню у розмірі 3 543,55 грн.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 червня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року задоволено. Скасовано заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року, ухвалене у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та справу призначено до судового розгляду.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року, ухваленим у складі судді Українського В. В., позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 11 травня 2007 року № 0 за кредитом та процентами у розмірі 5 983,36 швейцарських франків та пеню у розмірі 3 543,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 193,08 грн з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про розірвання договору про надання споживчого кредиту, розірвання іпотечного договору та припинення договору іпотеки відмовлено.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_2 , залишено на його користь.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи, вказавши, що він є неповним через відсутність необхідних експерту доказів для проведення повного дослідження, взяв до уваги докази, подані позивачем та стягнув суму боргу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції не прийняв доводи щодо ненадання їй кредитних коштів у іноземній валюті, встановив, що під час укладення договору позичальник діяла вільно, виходячи з власних інтересів, волевиявлення відповідало її внутрішній волі. Позичальник проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та термін погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та термін сплати процентів та інших платежів, у зв`язку із чим не можна розірвати договір про надання споживчого кредиту та договір іпотеки, укладений на забезпечення договору кредиту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції установив, що поручитель ОСОБА_2 підписав договір поруки від 11 травня 2007 року № 0, отже, погодився з викладеними у ньому умовами та умовами, передбаченими кредитним договором № 0, зокрема, щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом. Про таке підвищення процентної ставки останній був повідомлений, тому підвищення процентної ставки не може бути підставою для припинення договору поруки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2021 року скасовано у частині вирішення первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою, задоволено.

Визнано поруку за договором поруки від 11 травня 2007 року № 0, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 припиненою.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та задовольняючи його, суд апеляційної інстанції встановив, що у матеріалах справи наявні повідомлення банку на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , датовані 11 червня 2008 року, в яких йдеться про збільшення процентної ставки з 01 липня 2008 року на 3 %, у зв`язку зі змінами у грошово-кредитній політиці Національного банку України. Також указано, що у випадку, якщо на протязі двох місяців від дати підвищення позичальник не застрахує предмет застави за кредитним договором, процентна ставка буде автоматично збільшена ще на 2 % річних. Згідно зі списку № 29 згрупованих рекомендованих відправлень від 11 червня 2008 року та списку № 245 від 13 червня 2008 року вказані повідомлення направлені на адреси відповідачів, при цьому докази їх отримання у матеріалах справи відсутні. 23 липня 2008 року банк направив на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рекомендоване повідомлення про збільшення процентної ставки на 2 % з 01 липня 2008 року. Вказані повідомлення отримані відповідачами 26 липня 2008 року (том 1, а. с. 205-214). Також у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження ознайомлення відповідачів про збільшення відсоткових ставок до 13,48 % за період з 10 серпня 2007 року по 12 серпня 2007 року до 17,98 % за період з 11 лютого 2010 року по 31 січня 2016 року.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банк не дотримався порядку збільшення процентної ставки, передбаченого пунктом 9.2. кредитного договору, оскільки повідомлення про збільшення процентної ставки відповідачі отримали вже після її збільшення.

З огляду на встановленні обставини, зобов`язання за кредитним договором збільшено без погодження з поручителем, тому порука за договором від 11 травня 2007 року № 0 є припиненою відповідно до частини першої статті 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку та відмовляючи у задоволенні позову банку, суд апеляційної інстанції проаналізував довідку-розрахунок заборгованості за процентами за кредитним договором та вказав, що банк періодично збільшував процентну ставку з 8,99 % до 13,48 %, з 8,99 % до17,98 %. При цьому доказів правомірності такого підвищення процентної ставки, передбаченого пунктом 9.2. кредитного договору, банк не надав, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що визначений банком розмір кредитної заборгованості, який він просить стягнути, є недоведеним. Крім того, висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 14 січня 2021 року № 3071 встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладання додаткової угоди від 30 березня 2010 року № 1 становить 9,41 %.

Однак, на вимогу апеляційного суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки, визначеної кредитним договором на рівні 8,99 % річних банк не відреагував.

Суд апеляційної інстанції вказав, що не володіє спеціальними знаннями для обрахування заборгованості за процентною ставкою 8,99 % річних, а клопотань про залучення для цього відповідного спеціаліста від сторін не надійшло. Крім того, суд не може здійснювати відповідні розрахунки у справі на користь однієї із сторін у порушення принципів безсторонності та змагальності.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 отримала кредит на умовах його надання у швейцарських франках; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору; кредитний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; на момент укладення договору та додаткових угод відповідач не заявляла додаткових вимог щодо їх умов та у подальшому виконувала умови договору, зокрема вносила кошти на погашення боргу.

Додатковою постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задоволено.

Доповнено постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року абзацом наступного змісту:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 731 грн. 85 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання зустрічного позову у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судової економічної експертизи у розмірі 8 750 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової економічної експертизи у розмірі 8 750 грн.»

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що зі змісту постанови Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року встановлено, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного та зустрічного позовів та ухвалюючи в цій частині нове рішення, не здійснив розподіл судових витрат понесених відповідачами у зв`язку з розглядом справи. ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції, сплатила судовий збір у розмірі 4 731,85 грн. ОСОБА_2 за подання зустрічної позовної заяви про визнання поруки припиненою сплатив судовий збір 768,40 грн. Крім того, згідно з рахунком від 01 липня 2022 року № 01/07-1 відповідачами сплачено 17 500,00 грн за проведення судової економічної експертизи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні первісного позову та у частині задоволення зустрічного позову про визнання поруки припиненою, направити в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У березні 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25 січня 2023 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

14 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

23 березня 2023 рокуухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за скаргою АТ «УкрСиббанк» на додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

17 листопада 2023 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані докази щодо обґрунтованості розміру суми заборгованості, визначеної банком.

Вказує, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Саме по собі посилання суду на неможливість провести розрахунок суперечить вимогам процесуальних норм щодо оцінки доказів по справі та свідчить про невиконання судом процесуального обов`язку щодо оцінки доказів та належного мотивування судового рішення (як елементу обґрунтованості судового рішення).

З цих підстав, висновки суду про необґрунтованість вимог АТ «УкрСиббанк» не можуть вважатись обґрунтованими та є передчасними.

Також заявник не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про збільшення відповідальності поручителя та про припинення договору поруки, з тих підстав, що розмір процентної ставки за кредитним договором банк періодично збільшував з 8,99 % до 13,48 % , з 8,99 % до 17,98 %, при цьому доказів правомірності такого підвищення процентної ставки, передбаченого пунктом 9.2. кредитного договору не надав. Не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що визначений банком розмір кредитної заборгованості, який він просить стягнути, є недоведеним. Вказує, що за такого висновку взагалі відсутні підстави вважати, що зобов`язання змінено, і відповідно відсутні підстави вважати, що збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Не погоджуючись з висновками суду щодо припинення поруки, заявник посилається на пункт 9.2 кредитного договору та листи від 11 червня 2008 року за вих. № 25650, від 23 липня 2008 року № 96805ДР, від 13 червня 2008 року №28957, від 23 липня 2008 року № 96806ДР, та вказує, що банк повідомив позичальника та поручителя, що запроваджує нову систему нарахування процентів за користування кредитом, указує, щопомилковими є висновки суду про те, що банк безпідставно (у порушенням умов договору) застосував зміни щодо процентної ставки. До того ж, позичальник був обізнаний, що банк здійснює нарахування процентів за підвищеною ставкою та жодного разу не заперечив нарахування процентів за підвищеною ставкою, продовжував повертати кредитні кошти згідно з дійсними змінами до кредитного договору.

Отже, шляхом підписання наведеного договору, позичальник та поручитель визнали і засвідчили, що за згодою сторін та положеннями пункту 1.3.1. договору № 0 встановлено змінювану процентну ставку; згідно пункту 9.2. договору № 0 передбачено право банку змінювати процентну ставку за договором у разі порушення його умов позичальником, що і було здійснено АТ «УкрСиббанк».

Разом з тим, обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін, а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання.

Заявник указує, що із розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник порушував кредитну дисципліну та вносив кошти на погашення тіла кредиту з порушенням графіку погашення кредиту. Ця обставина встановлена під час розгляду справи, оскільки надані позичальником квитанції свідчать про часткове виконання до березня 2015 року, що в повній мірі відповідає розрахунку АТ «УкрСиббанк».

Заявник стверджує, що довідка-розрахунок є логічно-послідовним доказом підтвердження заборгованості відповідача, яка відображає всі нарахування, які визначені у розрахунку сум заборгованості та включає також здійснені оплати відповідачем та дозволяє простежити у часовому еквіваленті порядок нарахування заборгованості. Довідка-розрахунок міститься у переліку додатків позовної заяви як письмовий доказ, що підтверджує суму заборгованості, яку обґрунтовує у своїй позовній заяві банк. Відповідач не надав жодних обґрунтувань чи доказів у вигляді контррозрахунку заборгованості чи доказів спростування пред`явлених вимог. Також відповідач не зазначила жодної обставини, яка б вказувала на те, що заборгованості за кредитним договором не існує.

Наданий банком розрахунок заборгованості є достатньо зрозумілим та вичерпним, в ньому зазначено всі терміни, суми погашення та прострочення, та ставки, що є необхідними для правильного вирішення справи.

Можливість оцінки розрахунку та визначення суми боргу як за видом платежу, так і за його розміром є простою математичної операцію, що підтверджується доводами, наведенимиу пункті розділу 5.3 при розрахунку підвищеної відсоткової ставки (17,98 %).

Відповідно, суд апеляційної інстанції мав можливість визначити суму боргу, яка на переконання суду підлягає стягненню, проте ухилився від виконання процесуального обов`язку оцінки доказів.

Заявник вважає, що в оскаржуваному судовому рішенні суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 191/4771/16-ц (провадження № 61-1219св17), від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15-ц (провадження № 61-18794св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/6573/14-ц (провадження № 61-16217св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 686/16128/16-ц (провадження № 61-40568св18).

Касаційна скарга АТ «УкрСиббанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17 (провадження № 61-3907св21), від 22 лютого 2023 року у справі № 462/5606/20 (провадження № 61-3157св22).

Заявник указує, що постанова суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2022 року прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, тому додаткова постанова суду апеляційної інстанції також підлягає скасуванню.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У березні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали до Верховного Суду відзив, у якому просили касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» як кредитором та ОСОБА_1 як позичальником укладений кредитний договір № 0. У відповідності до умов зазначеного договору, банк надав відповідачеві кредит у розмірі 18 100,00 швейцарських франків на строк з остаточним терміном погашення 10 травня 2018 року, що в еквіваленті на день укладення договору склало 75 058,31 грн. Відповідно до кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів встановлюється процент у розмірі 8,99 % річних, після - підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому пунктом 2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці.

Кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме для розвитку бізнесу.

Пункт 1.5 кредитного договору передбачає, що кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Умовами договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник зобов`язаний на вимогу банку сплатити додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню у розмірі 13,48 % річних від суми простроченої заборгованості.

Додатковою угодою від 30 березня 2010 року № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року № 0 графік погашення кредиту викладений у новій редакції.

Згідно з договором поруки від 11 травня 2007 року № 0, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 , останній взяв на себе зобов`язання у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати перед банком за його зобов`язанням, які виникають з умов кредитного договору.

Позивач виконав свої зобов`язання шляхом надання позичальнику кредитних коштів, що підтвердив випискою з рахунку НОМЕР_1 , де вказана транзакція про зарахування на рахунок боржника 11 травня 2007 року коштів у розмірі 18 100 швейцарських франків, що в еквіваленті на гривню становить 75 058,31 грн. За заявою позичальника швейцарські франки були переведені у національну валюту гривня.

ОСОБА_1 надала суду першої інстанції квитанції про сплату щомісяця боргу з а кредитом з січня 2014 року по квітень 2015 року, а також за вересень 2012 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09 лютого 2016 року становить 5 983,36 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 5480,32 швейцарських франків; заборгованість за процентами - 503,04 швейцарських франків; а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 940,22 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 603,33 грн.

Матеріали справи містять повідомлення банку на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 11 червня 2008 року, в яких йдеться про збільшення процентної ставки з 01 липня 2008 року на 3 проценти, у зв`язку зі змінами у грошово-кредитній політиці Національного банку України. Також вказано, що у випадку, якщо на протязі двох місяців від дати підвищення позичальник не застрахує предмет застави за кредитним договором, процентна ставка буде автоматично збільшена ще на 2 проценти річних. Згідно зі списком № 29 згрупованих рекомендованих відправлень від 11 червня 2008 року та списку № 245 від 13 червня 2008 року вказані повідомлення направлені на адреси відповідачів, при цьому докази їх отримання в матеріалах справи відсутні.

23 липня 2008 року банк направив на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рекомендоване повідомлення про збільшення процентної ставки на 2 % з 01 липня 2008 року. Вказані повідомлення отримані відповідачами 26 липня 2008 року (том 1, а. с. 205-214).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження ознайомлення відповідачів про збільшення відсоткових ставок до 13,48 % за період з 10 серпня 2007 року по 12 серпня 2007 року та до 17,98 % за період з 11 лютого 2010 року по 31 січня 2016 року.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом 30 днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,99 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому пунктом 9.2 цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором у попередньому місяці.

Із довідки-розрахунку заборгованості за процентами за кредитним договором встановлено, що банк періодично збільшував процентну ставки з 8,99 % до 13,48 % , з 8,99 % до17,98 %. При цьому доказів правомірності такого підвищення процентної ставки, передбаченого пунктом 9.2. кредитного договору не надав.

Вимогу апеляційного суду надати розрахунок заборгованості з урахуванням процентної ставки, визначеної кредитним договором на рівні 8,99 % річних, банк не виконав.

Ухвалою Знам`янського міськрайонний суд Кіровоградської області від 03 червня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська незалежна судово-експертна установа».

14 січня 2021 року експертами ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» за результатами проведення судово-економічної експертизи складено висновок № 3071, з якого встановлено, що у зв`язку з відсутністю первинних документів, повного обсягу документів бухгалтерського обліку банку, суперечливими даними щодо відображення операції з надання кредитних коштів у наданих взаємопов`язаних бухгалтерських документах, не видається за можливе підтвердити або спростувати операцію з надання кредитних коштів у сумі 18100 швейцарських франків за договором про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року № 0.

Також встановлено, що додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту Графік погашення кредиту не містить даних щодо загальної суми платежів за розрахунковий період, погашення суми процентів за користування кредитом, витрат за супутніми послугами та іншими фінансовими зобов`язаннями за кожним платіжним періодом, детального розпису загальної вартості кредиту для споживача та сукупної вартості кредиту із зазначенням її в процентному значенні та грошовому виразі, що передбачено пунктом 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з відсутністю повного обсягу документів бухгалтерського обліку ПАТ «УкрСиббанк» не видається за можливе у повній мірі дослідити відповідність довідок-розрахунків заборгованості станом на 09 лютого 2016 року умовам договору про надання споживчого кредиту № 0, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту, а також встановити суму заборгованості за кредитом за вказаним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційні скарги АТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції не відповідають.

Відмовляючи у задоволені позову банку про стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції, надавши оцінку довідці-розрахунку заборгованості за процентами за кредитним договором, висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 14 січня 2021 року № 3071, фактично не погодився з розміром процентної ставки, яку банк періодично збільшував з 8,99 % до 13,48 %, з 8,99 % до17,98 %, при цьому суд вказав, що реальна процентна ставка на момент укладання додаткової угоди від 30 березня 2010 року № 1 становила 9,41 %.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк просив стягнути її з відповідачів станом на 09 лютого 2016 року у розмірі 5 983,36 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитом - 5480,32 швейцарських франків; заборгованість за процентами - 503,04 швейцарських франків; а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 940,22 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 603,33 грн.

Апеляційний суд передчасно відмовив у задоволенні позову банку, а посилання суду на те, що він не володіє спеціальними знаннями для обрахування заборгованості за процентною ставкою, є безпідставним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Сумніви у розрахунках банку не є підставою для відмови банку в повному обсязі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15-ц (провадження № 61-18794св18), на яку як на підставу касаційного оскарження посилається банк.

Отже, доводи касаційної скарги у цій частині знайшли своє підтвердження.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу на те, що, переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції і щодо прав та обов`язків іншого відповідача - поручителя ОСОБА_2 , який рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції, постановлячи нове рішення і задовольняючи зустрічний позов поручителя ОСОБА_2 та відмовляючи банку у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явленого, зокрема до поручителя ОСОБА_2 , вийшов за межі апеляційної скарги ОСОБА_1 , не маючи для цього правових підстав, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і змагальності процесу (статті 12, 13, 367 ЦПК України).

Таким чином, неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, а відсутність можливості встановлювати обставини, що не були встановлені судом попередньої інстанції, перешкоджає суду касаційної інстанції ухвалити власне судове рішення, виходячи з вимог статті 400 ЦПК України.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із скасуванням основного судового рішення, що узгоджується із пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» та пунктами 132-133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд порушив вищенаведені норми процесуального права та не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором у сукупності та взаємозв`язку з умовами вказаного договору, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком, а крім того, вийшов за межі доводів апеляційної скарги, то постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

З урахуванням того, що постанова Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року підлягає скасуванню, як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, скасуванню підлягає і додаткова постанова Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, якою доповнено постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року у частині розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 листопада 2022 року та додаткову постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець