Постанова

Іменем України

19 грудня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/15078/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО" та Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет"

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 24 липня 2023 року

у цивільній справі №753/19658/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО", Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет"

про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс - Кіно» (далі - ТОВ «ГРАВІС-КІНО», відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» (далі - ТОВ «1+1 Інтернет», відповідач-3) про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що 31 травня 2021 року в ефірі телеканалу 2+2 вийшов сюжет програми «Гроші» за участю ОСОБА_3 , в якому розповідалось, зокрема, про нього особисто та мережу АЗС «БРСМ-НАФТА».

Вказаний сюжет також було розміщено на веб-сайті за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ІНФОРМАЦІЯ_8,

ІНФОРМАЦІЯ_9 . Відеосюжет , на думку Позивача, містить недостовірну інформацію, яка є негативною, стосується позивача та негативно впливає на його ділову репутацію:

15:39 «Проте один із біглих бензинових королів...»

17:50 «де і як живе біглий власник БРСМ ОСОБА_1 . Як він увійшов до списку найбагатших українців, навіть після кримінальних справ...»

20:27 наче брати близнюки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зійшлись у спільній любові до уникнення від сплати податків, і кустарного виробництва бензину.»

29:00 «втікнувши до Італії, ОСОБА_1 продовжує керувати бізнесом, бадяжити бензин із небезпечними розчинами, виводити готівку через чеки на заправках, заробляти мільйони...»

30:56 «подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину ОСОБА_1 в Італії, можете і ви...».

Крім того, позивач послався не незаконне використання його фотозображення, а також телефонного інтерв`ю, оскільки згоди на це він не надавав.

Поширена відповідачами інформація, на переконання позивача має негативний характер, оскільки принижує честь, гідність позивача у громадській думці з точки зору додержання моралі, загальновизнаних правил співжиття, ганьбить його, оскільки спонукає до негативного ставлення до нього як до людини, яка вчинила негативні дії. Крім того, порушено його права на ділову репутацію, як власника торгового знаку « БРСМ- НАФТА ».

Представник відповідачів ТОВ «ГРАВІС-КІНО» та ТОВ «1+1 Інтернет»- ОСОБА_7 подав відзив, у якому заперечував проти позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні.

Відзив мотивовано тим, що поширена у сюжеті інформація не є такою, що не відповідає дійсності та є дифамацією.

Додав, що позивач не надав доказів того, що поширена інформація вплинула на його ділову репутацію, що потягло за собою завдання немайнової шкоди.

Посилався на положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та стверджував, що у цьому випадку поширена інформація має значний суспільний інтерес, адже стосується відомого бізнесмена - власника великої мережі АЗС, суб`єкти господарювання якої, як і її бенефіціари виходили у медіа площину внаслідок оприлюднення результатів журналістських розслідувань.

Вказував, що позивач є публічною особою, відомим у суспільстві бізнесменом, а тому простір для критики, обговорення та висвітлення його є значно ширшим.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, поширену відповідачами, у вигляді відео-сюжету телеканалу «2+2», в програмі «Гроші», випуск за ІНФОРМАЦІЯ_10 15 сезон, що розміщена за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , a саме:

«втікнувши до Італії, ОСОБА_1 продовжує керувати бізнесом, бодяжити бензин із небезпечними розчинниками, виводити готівку через чеки на заправках ….»

«подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину ОСОБА_1 в Італії, можете і ви...»

Зобов`язано ТОВ "ГРАВІС-КІНО" та ОСОБА_2 спростувати вищезазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом розміщення, в ефірі телеканалу « 2+2 », в програмі «Гроші» у проміжку телевізійного часу з 19 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв., протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі, за власний рахунок, повідомлення у вигляді відеозапису ОСОБА_2 , без власних зауважень та коментарів, наступного змісту:

«Повідомлення про спростування: на телеканалі 2+2, в програмі «Гроші» випуск за 31.05.2021 р., 15 сезон, журналістом ОСОБА_2 , була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 , зокрема про звинувачення його в ухиленні від сплати податків, в кустарному виробництві «бодяжені» пального, в продажі сурогатного пального. Дана інформація не відповідає дійсності, не знайшла жодного свого підтвердження, та спростовується даним повідомленням».

Зобов`язано ТОВ "ГРАВІС-КІНО", ТОВ "1+1 Інтернет" та ОСОБА_2 спростувати вищезазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом розміщення, в мережі Інтернет, на сайті 1plus1.video, протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі, за власний рахунок, повідомлення у вигляді відеозапису ОСОБА_2 , без власних зауважень та коментарів, наступного змісту:

«Повідомлення про спростування: на телеканалі 2+2, в програмі «Гроші» випуск за 31.05.2021 р., 15 сезон, журналістом ОСОБА_2 , була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 , зокрема про звинувачення його в ухиленні від сплати податків, в кустарному виробництві «бодяжені» пального, в продажі сурогатного пального. Дана інформація не відповідає дійсності, не знайшла жодного свого підтвердження, та спростовується даним повідомленням».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідачі: ТОВ "ГРАВІС-КІНО" та ТОВ "1+1 Інтернет", діючи через свого представника ОСОБА_7, звернулися до суду з апеляційними скаргами, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказали, що суд першої інстанції не врахував, що межа допустимої критики щодо ОСОБА_1 є значно ширшою, з огляду на те, що підприємницький статус позивача не виключає його публічний статус.

Зазначили, що суд не звернув уваги, що наведена інформація не містить жодного звинувачення у вчиненні конкретного правопорушення, а всі висловлення є оціночними судженнями відносно позивача, як власника торговельної марки «БРСМ-НАФТА».

Додали, що фотографії позивача містяться у мережі Інтернет у вільному доступі, і одна з них легітимно була використана лише для ілюстрації особи співрозмовника, який погодився надати інтерв`ю. Що стосується поширення телефонної розмови з позивачем, то останній своїми конклюдентними діями погодився його дати (підняв слухавку, почав спілкуватися із журналістом на теми, які становлять особливий інтерес).

Місцевий суд, встановивши факт поширення оспорюваної інформації у ефірі телебачення та на веб-сайті «1+1.video», без жодних доказів поширення оспорюваної інформації саме Відповідачами на сервісі YouTube суд задовольнив вимогу позивача про визнання оспорюваної інформації недостовірною також за її місцем знаходження на сервісі Youtube, що створює дуалізм та непослідовність викладеної у рішенні правової позиції.

Суд першої інстанції також не врахував, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За вказаних обставин просили скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав до суду відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційних скарг, просив, відмовити у їх задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник скаржників та відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційні скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в них.

Представник позивача - ОСОБА_8 в судовому заперечував проти задоволення апеляційних скарг, та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржників та відповідача - ОСОБА_7 , представника позивача - ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на телеканалі «2+2», що належить ТОВ «ГРАВІС-КІНО» вийшов сюжет програми «Гроші», 56 випуск за 31.05.2021, за участю ОСОБА_2 , який також було викладено на веб-сайті, що належить ТОВ «1+1 Інтернет», в якому розповідалось, зокрема, про нього особисто та мережу АЗС «БРСМ-НАФТА». Серед іншого у сюжеті було поширено наступну інформацію.

17:50 «де і як живе біглий власник БРСМ ОСОБА_1 . Як він увійшов до списку найбагатших українців, навіть після кримінальних справ...»

20:27 наче брати близнюки ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зійшлись у спільній любові до уникнення від сплати податків, і кустарного виробництва бензину.»

29:00 «втікнувши до Італії, ОСОБА_1 продовжує керувати бізнесом, бадяжити бензин із небезпечними розчинами, виводити готівку через чеки на заправках, заробляти мільйони...»

30:56 «подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Вказаний сюжет також було розміщено на веб-сайтах за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивач - ОСОБА_1 , є особою, яка займається підприємницькою діяльністю, алене є публічною особою, а відтак баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію було порушено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, з наступних підстав.

Національне законодавство України не визначає вичерпного переліку підстав віднесення певної особи до категорії публічних. Єдиним національним джерелом такої інформації є Реєстр Національних публічних діячів України (який наразі є закритим) до якого вносяться відомості про осіб, які виконують або виконували протягом останніх трьох років в Україні визначні публічні функції (Абзац перший пункту 37 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

Утім, публічною вважається не тільки та особа, яка займає (займала) певну посаду та виконувала управлінську владну діяльність, а також будь-яка особа, яка відіграє важливу роль у суспільному житті незалежно від галузі діяльності.

Так, згідно Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (яка застосовується як нормативний акт в численній практиці Верховного Суду, наприклад: постанові від 18 грудня 2019 року в справі № 203/3490/18-ц, Постанові від 24.11.2021 у справі №331/5809/16-ц) публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

В свою чергу, суд першої інстанції, протиставляючи статус позивача, як підприємця статусу публічному, вказану судову практику та Резолюцію проігнорував, що призвело до порушення норм матеріального права (ст. 277 ЦК України, ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Апелюючи до публічного статусу ОСОБА_9 скаржник зазначав, що вказана особа відіграє значну суспільну роль у галузі економіки (особливо паливної промисловості, яка є стратегічно важливою в умовах війни), а відтак межі критики останнього або суб`єктивні думки про нього є значно ширшими.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на те, що ОСОБА_1 з 2014 року є власником відомої торговельної марки «БРСМ-НАФТА», що вбачається з наявних матеріалів справи доказів. Мережа АЗС, яка здійснює свою діяльність під зазначеною торговельною маркою є однією з найбільших в України та налічує більше ніж 200 торгових точок.

Крім того, з відповіді Державної податкової служби України від 23.11.2021, станом на 31.05.2021 (дата поширення оспорюваної інформації) ОСОБА_10 був власником (кінцевим беніфіціаром) двадцяти чотирьох суб`єктів господарювання приватної форми власності, які здійснюють господарську діяльність у різних сферах, зокрема у сфері виробництва продуктів нафтоперероблення (ТОВ «БРСМ-НАФТА»), роздрібної торгівлі пальним (ТОВ «Нафтозбут») і т.д.

За результатами 2021 року ОСОБА_10 увійшов до рейтингу 100 найзаможніших українців за версією журналу «Forbes». Окремо слід зазначити, що ОСОБА_10 є сином екс-народного депутата 5-го скликання ОСОБА_11 , що також посилює публічність його особи через сімейний зв`язок з екс-представниками влади.

Особливої суспільної уваги мережа АЗС «БРСМ-НАФТА», а також власник відповідної торговельної марки набули після трагедії у 2015 році на нафтобазі БРСМ- НАФТА у м. Василькові Київської області, після вибуху якої загинули десятки людей, ще більше отримали ушкодження.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував, що підприємницький статус ОСОБА_1 не виключає його статус публічний, а визначення такого статусу має оцінюватися з урахуванням всіх обставин справи, які у даному випадку свідчать про те, що ОСОБА_10 є відомим у суспільстві бізнесменом, а тому суспільство та медіа мають усі підстави більш глибоко втручатися у його немайнові права.

Публічний статус ОСОБА_1 у свою чергу породжує іншу оцінку обґрунтованості позовних вимог ніж та, яка була надана судом першої інстанції, а також інакше застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

Отже, неправильно оцінивши наявність публічного статусу позивача, суд першої інстанції відповідно й не врахував, що межа допустимої критики щодо ОСОБА_1 є значно ширшою ніж окремої пересічної особи, а тому дійшов помилкового висновку про доведення позивачем порушення відповідачами його прав.

Суд не врахував, що згадане право не є абсолютним і втручання в його здійснення можу бути обумовлено інтересами соціуму, необхідністю захисту прав та законних інтересів інших осіб, правомочностями засобів масової інформації, основною місією яких є задоволення інформаційних потреб суспільства, забезпечення людей майданчиком для вираження своїх поглядів і переконань, що відповідає основоположним засадам демократичної держави та відповідає принципу недопустимості цензури.

Засоби масової інформації наділені особливим правовим статусом при втручанні у право на приватність. Така теза обумовлена, зокрема, п. «и» ч. 1 ст. 59 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» відповідно до якого «телерадіоорганізація зобов`язана не розголошувати інформацію про приватне життя громадянина без його згоди, якщо ця інформація не є суспільно необхідною», хоча така суспільна необхідність була визнана судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поширення оспорюваної інформації у ефірі телебачення та не веб-сайті 1+1.video відповідачами, з огляду на те, що жодних доказів поширення оспорюваної інформації саме Відповідачами на сервісі YouTube матеріали справи не містять. Задоволення таких вимог позивача про визнання оспорюваної інформації недостовірною також за її місцем знаходження на сервісі Youtube, створює дуалізм та непослідовність викладеної правової позиції у рішенні суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що використання фотографії позивача мало легітимну мету та була опублікована, оскільки право громадськості на інформацію про публічну особу, превалює над правом на особисте життя. Фотографії позивача містяться у мережі інтернет у вільному доступі, і одна з них легітимно була використана лише для ілюстрації особи співрозмовника, який погодився надати інтерв`ю.

З тих же підстав, помилковим є посилання суду першої інстанції на не публічний статус позивача в частині захисту його прав на поширення фотографії з ним та телефонної розмови. Більше того, останній своїми конклюдентними діями погодився його дати (підняв слухавку, почав спілкуватися із журналістом на теми, які становлять особливий інтерес).

Так, позивач надав згоду та усвідомлював, що інтерв`ю може бути в подальшому використано журналістом є його фраза, яка зафіксована у сюжеті на 25 хв. 20 сек. за хронометражем сюжету на сайті: «я не все можу говорити в ефір» у відповідь на питання журналіста.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Згідно ч. 2 ст. 24 того ж Закону забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом.

Таким чином, зважаючи на тематику сюжету (катастрофа на нафтобазі, низька якість пального, використання політичних зв`язків задля налагодження бізнесу), публічність особи позивача, а також надану згоду на запис інтерв`ю, суд дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимого в цій частині.

Також колегія суддів приймає доводи скаржників про те, що суд надав невірну оцінку інформації достовірність якої оспорюється, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 (провадження № 61-7891св21) вказано, що суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19 (провадження № 61-3525св21).

В той же час, особі, особисті немайнові права якої принижені відповідними оціночним судженням, надано зазначеною статтею Закону право на відповідь у тому ж засобі масової інформації, тобто на висвітлення власної точки зору щодо порушеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною. На відміну від спростування інформації, яке полягає у визнанні недостовірними викладених в інформації фактів, при реалізації права на відповідь оприлюднені в інформації обставини та факти не визнаються неправдивими, але коментуються з іншої точки зору.

Незважаючи на це, в порушення перелічених норм права та практики ЄСПЛ, оцінюючи фрази: «втікнувши до Італії, ОСОБА_1 продовжує керувати бізнесом, бадяжити бензин із небезпечними розчинами, виводити готівку через чеки на заправках, заробляти мільйони...» та «подивитись як красиво веде бізнес на гроші від українських податкових схем і продажу сурогатного бензину ОСОБА_1 в Італії, можете і ви...»,суд зазначив, що вони є фактичними твердженнями, негативними за своїм змістом, оскільки автор стверджуючи звинувачує позивача у «бодяжені» бензину небезпечними розчинниками, кустарному виробництві бензину, ухиленні від сплати податків, які у розумінні статей 12, 81 ЦПК України спростовані позивачем наданими до суду доказами.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що наведена інформація не містить звинувачень у вчиненні конкретних правопорушень, а такі поняття як «бодяження» бензину або його «кустарне» виробництво відсутні у національному законодавстві та не можуть бути прирівняні до понятійного апарату статті 201 Кримінального кодексу України «незаконне виготовлення, зберігання, збут або транспортування з метою збуту підакцизних товарів» (або до диспозиції іншої статті). Наведені оціночні судження ґрунтуються на результатах журналістського розслідування щодо якості пального за торговельною маркою « БРСМ- НАФТА », власником якої є позивач.

Аналогічна хибна оцінка суду має місце й щодо другої фрази яка стосується словосполучення «податкові схеми», позаяк його не можна прирівняти ані за семантичним змістом, ані за юридичною природою до звинувачення (яке у даному випадку відсутнє) в ухиленні від сплати податки, що відповідає диспозиції статті 212 Кримінального кодексу України «Ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів»). Фактологічною базою для вказаних суджень є інформація Державної фіскальної служби про наявність у суб`єктів господарювання кінцевим бенефіціаром яких є позивач, податкової заборгованості, що не було враховано судом першої інстанції (копія Листа ДФС від 23.11.2021).

Вказана частина оспорюваної інформації фігурує в журналістському розслідування та полягає у висновках, зроблених за його результатами. Такі висновки є здебільшого негативними, утім підкреслюють суб`єктивність авторів цього розслідування, яка висловлена у формі оціночного судження.

Отже, визнана судом першої інстанції недостовірною інформація є нічим іншим, як оціночними судженнями, які містять виключно критичну суб`єктивну думку журналістів щодо особи і діяльності позивача як власника торговельної марки, який розпоряджається нею на власний розсуд та надає у користування різним суб`єктам господарювання. При цьому, вказані думки не викладені в непристойній формі, що могло би принизити честь, гідність та ділову позивача, а тому відсутні підстави як для визнання її недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, так і зобов`язання її спростувати.

Оскільки апеляційні скарги ТОВ "ГРАВІС-КІНО" та ТОВ "1+1 Інтернет" не містять доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося позивачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

Враховуючи те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, та зазначені порушення призвели до неправильного вирішення спору, то в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення в цій частині нового про відмову в задоволенні позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги, щодо неправильного вирішення судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат не мають правового значення, оскільки рішення скасовується та у відповідності до вимог закону здійснюється новий розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" скаржником ТОВ «1+1 ІНТЕРНЕТ» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в оскаржуваній частині в сумі 9 948,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3007 від 30.08.2023 (т. 3, а.с. 11).

Також з матеріалів справи вбачається, що у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" скаржником ТОВ «ГРАВІС-КІНО» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в оскаржуваній частині в сумі 9 948,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №855 від 30.08.2023 (т. 3, а.с. 33).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг відповідачів та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то з ОСОБА_1 на користь кожного із скаржників окремо ТОВ «1+1 ІНТЕРНЕТ» та ТОВ «ГРАВІС-КІНО» підлягає стягненню судовий збір по 9 948 грн 00 коп., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО" та Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет" - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО", Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет" про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАВІС-КІНО" витрати зі сплати судового збору в сумі 9 948 (дев'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет" витрати зі сплати судового збору в сумі 9 948 (дев'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська