РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа №569/24292/21

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 31933 доларів 31 цент США, з яких 31100 доларів США заборгованість за договором позики та 833,31 доларів США - штрафні санкції (3% річних), а також понесені ним судові витрати в сумі сплаченого судового збору в сумі 8513 грн грн. 42 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн. 00 коп. а всього - 34513 грн. 42 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02 липня 2010 року ОСОБА_1 , передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35500 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 17.08.2010 року. В подальшому відповідачем було повернута незначна частина коштів поза строками виконання взятих на себе зобов`язань: 500 доларів США в 2012 році, 500 доларів США в лютому 2014 року, 1000 доларів США в червні- липні 2016 року, 500 доларів США лютий-березень 2018 року, 35000 гривень, що є еквівалентом 1300 доларів США; 600 доларів США в травні 2019 року, а всього на загальну суму 4400 доларів США - що вказує на визнання Відповідачем свого боргу. Відтак станом на 01.01.2021 року загальний борг по тілу кредиту у відповідача перед позивачем становить 31100 доларів США. 22 жовтня 2021 року на адресу відповідача позивачем було направлено претензію про необхідність негайного виконання боргових зобов`язань у строк 20 днів від дня надходження даної претензії. Позивач вказує, що відповідач відмовився отримувати поштове направлення, що беззастережно вказує на небажання добровільно виконувати свої боргові зобов`язання. Відтак, строк виконання боргового зобов`язання сплинув, а боржник дотепер його не виконав, чим порушив умови договору позики та майнові права Позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги, з тих підстав, що не отримував коштів у позивача згідно розписки від 02.07.2010 року , підпис на розписці та рукописний літерний запис « ОСОБА_2 » виконаний не відповідачем, а іншою особою. Зазначає, що звернення позивача до суду з позовом більше ніж через 10 років після її складення, її повністю надрукований, а не рукописний текст, наявність пробілів у графі «в заставу залишаю», відсутність заставного майна на таку велику суму позики, відсутність нотаріального посвідчення договору позики чи нотаріального посвідчення підпису позичальника в розписці, а також те, що позивач «розмито» повідомляє дати повернення позики свідчать про те, що розписка фальсифікована кошти за нею не надавались. Окрім того стверджує, що ще однією обставиною, яка свідчить про підробку позивачем розписки, є недоведення позивачем джерела походження коштів в сумі 35 500 доларів США, оскільки, як відомо відповідачу, на той час позивач був державним службовцем і сума позики, вказана у розписці, неспівмірна з рівнем доходу державного службовця. Таких коштів просто не могло бути в наявності у позивача, через що він не міг їх позичити відповідачу.

Окрім іншого представник позивача завила про пропуск позивачем строку позовної давності за його вимогами про стягнення боргу, оскільки він закінчився 16 серпня 2013 року, після спливу трьох років з останньої дати, не пізніше якої мало відбутися повернення позики.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 подано до суду відповідь на відзив, у якому представник відповідача вказав, що позивач добре знайомий з родиною ОСОБА_2 , відповідач неодноразово брав кошти у позику, зокрема у свекра позивача ОСОБА_5 . Вказує, що наявність тісних товариських відносин та фінансових стосунків пояснює тривалість правовідносин, бажання підтримувати стосунки та небажання звертатись до суду, тим паче, що відповідачем періодично повертались кошти, чим підтверджувалась реальність виконання ним своїх грошових зобов`язань, зумовило звернення до суду лише 2021 у р.

Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 січня 2022 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_1 у формі довідок форми ОК-5 та форми ОК-7 за 2008, 2009 та 2010 роки. Витребувано у Головного управління ДПС у Рівненській області відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків - відносно ОСОБА_1 за 2008, 2009, 2010 роки.

Ухвалою суду від 27 січня 2023 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 23 лютого 2023 року в приміщенні Рівненського міського суду (м. Рівне, вул. Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про виклик свідків задоволено. У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про призначення судово-почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_2 та зупинення провадження у справі відмовлено.

Позивач в судовому засіданні 08.09.2023 року позовні вимоги підтримав, представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 , просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, підтримав пояснення, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 02 липня 2010 року ОСОБА_2 отримав в якості позики у ОСОБА_1 35500 доларів США у день складання розписки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні. Обумовлений розмір грошових коштів, отриманих ним в якості позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 протягом двох календарних місяців з моменту їх отримання, але не пізніше 17 серпня 2010 року. При передачі коштів був присутній ОСОБА_8 .

Як вказано у позові відповідачем не було виконано своїх зобов`язань та борг у повному розмірі не повернуто.

Як зазначає позивач, відповідачем на виконання своїх зобов`язань сплачено 500 доларів США в 2012 році, 500 доларів США в лютому 2014 року, 1000 доларів США в червні- липні 2016 року, 500 доларів США лютий-березень 2018 року, 35000 гривень, що є еквівалентом 1300 доларів США; 600 доларів США в травні 2019 року, а всього боргу на загальну суму 4400 доларів США.

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було надіслано відповідачу ОСОБА_2 претензію, у якій він просив сплатити суму боргу в розмірі 31100 доларів США.

Як свідчить копія довідки поштового відділення Укрпошти рекомендоване відправлення на ім`я ОСОБА_2 повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки між сторонами погоджено та встановлено строк повернення коштів до 17 серпня 2010 року, відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, у нього виникла заборгованість перед позивачем щодо повернення позики розмірі 31100 доларів США.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач ОСОБА_2 не надав жодного доказу, заявивши клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в судове засідання не з`явився, вільних та експериментальних зразків свого підпису не надав.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути із відповідача 3% річних за період з 01.01.2021 по 22.11.2021 року на заборгованість в розмірі 31100 доларів США на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком дана вимога підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути 833,31 доларів США.

Що стосується заяви представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 періодично здійснював погашення заборгованості, останній платіж здійснений ним в травні 2019 року в розмірі 600 доларів США. Ці обставини відповідачем не спростовані.

Таким чином, судом встановлено, що строк позовної давності було перервано здійсненням платежів, а тому перебіг позовної давності почався знову в травні 2019 року відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України.

Оскільки позивач звернувся до суду 29 листопада 2021 року, строк позовної давності ним не пропущено.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 26000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв"язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із ордеру № 1036366 від 10 січня 2022 року ОСОБА_4 здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 13 вересня 2021 року.

Позивачем на підтвердження понесених витрат та надання правничої допомоги не надано до суду договору про надання правової допомоги б/н від 13 вересня 2021 року, що укладений між ним та ОСОБА_4 , а отже суд позбавлений можливості встановити істотні умови договору, включаючи обсяг надання правничої допомоги, порядок розрахунків та розмір гонорару чи іншої винагороди за договором. Окрім того, позивачем не надано доказів, що ним понесені будь-які витрати на правничу допомогу та в якому розмірі вони понесені.

Таким чином у вимозі позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, понесених на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 суд задовольняє повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 8513 грн. 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 31933 долари 31 цент США, з яких 31100 доларів США заборгованість за договором позики та 833 долари 31 цент США штрафні санкції (3% річних).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8513 грн 40 копійок.

У задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 26000 гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя -