Справа № 158/2752/22
Провадження № 2/0158/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Корецької В.В.

за участю секретаря - Процик Л.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - Міщенко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вона із відповідачем з 30.05.2010 року перебуває у шлюбі, у якому народилися діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У спірну квартиру вона із дітьми вселилася 19.06.2018 року, за згодою попереднього власника - ОСОБА_7 , яка є матір`ю відповідача, та відповідно зареєстровані за вищевказаною адресою.

24.07.2022 року відповідач влаштував скандал та вигнав її з дітьми із вказаної квартири, внаслідок чого вона вимушено перейшла проживати до своєї матері в будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що на наступний день вона з дітьми намагалася повернутися до вказаної квартири, однак виявила, що відповідачем було змінено замки на вхідних дверях, крім того також встановлено факт проживання в квартирі сторонньої жінки - ОСОБА_8 .

На вимогу до відповідача надати їй та дітям доступ до квартири, останній відмовив, мотивуючи тим, що квартири його.

З врахуванням наведеного просила усунути та не чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом вселення, а також надати їй ключі від вхідних дверей цієї квартири.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.11.2022 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

14.12.2022 року від відповідача ОСОБА_3 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідної до якої зазначає, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.10.2022 року шлюб між ним та позивачем розірвано. 24.07.2022 року позивач, разом з дітьми виїхала із вказаної квартири, при цьому винесла спільно нажите майно без відповідного поділу, внаслідок чого ним у подальшому було змінено вхідний замок.

Зазначає, що у даному випадку відсутній спір, оскільки квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить виключно йому, на підставі договору дарування, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

19.12.2022 року від позивача ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання зазначає, що вона разом із неповнолітніми дітьми зареєстрована у вказаній квартирі, позбавлення дітей місця проживання може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування, а тому просила позовні вимоги задовольнити.

23.12.2022 року від відповідача ОСОБА_3 до суду подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що викладені позивачем у відповіді на відзив обставини не відповідаю дійсності, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.05.2023 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Жук Ю.Б. у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області Міщенко Л.І. у судовому засіданні, щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2010 року, який було розірвано рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.10.2022 року /а.с.44/.

Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 26.11.2010 року, серії НОМЕР_2 від 16.02.2012 року /а.с.11-12/.

Відповідно до копії договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. від 20.04.2020 року, власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , являється відповідач ОСОБА_3 /а.с.46-47/.

Як вбачається із копії будинкової книги А №03762 у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 та їх спільні діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.20-22/.

У судовому засіданні встановлено, що у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 під час спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виникали конфлікті ситуації, що підтверджується довідками ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області «Про результати розгляду звернення» від 04.07.2022 року та 24.07.2022 року /а.с.17-19/.

Окрім того, судом встановлено, що 24.07.2022 року, позивач ОСОБА_1 , відчинивши квартиру, власним ключем, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забрала особисті речі та побутову техніку, що знаходилася в квартирі та перевезла їх до місця свого теперішнього проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтвердила у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 16.12.2022 року, позивач ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_8 /а.с.68/.

Разом з тим, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка приходиться матір`ю відповідача, показала суду, що 23.07.2022 року до неї зателефонували внуки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які повідомили, що між батьками виник конфлікт та просили, щоб вона приїхала. Приїхавши до їх місця проживання, вона побачила, що дійсно між сторонами відбувається сварка. Через деякий проміжок часу її син - відповідач ОСОБА_3 пішов із дому в невідомому напрямку, а позивач ОСОБА_1 почала збирати свої речі, оскільки мала намір йди з даної квартири до своєї мами. Свідок зазначила, що помагала позивачу збирати продукти харчування, після чого пішла додому. Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_1 ніхто із квартири, разом із дітьми не виганяв, вона сама, за власним бажанням покинула вказане місце проживання.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який приходиться позивачу дядьком та хрещеним батьком, показав суду, що 23.07.2022 року до нього зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила, що «йде від ОСОБА_3 » та просили допомогти перевезти речі. На наступний день, вранці 24.07.2023 року, він разом із племінником приїхали до квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та почали вивозити речі, побутову техніку, тощо, до матері позивача, яка проживає у АДРЕСА_2 . Вказане майно перевозили поетапно, оскільки зараз усе б не влізло. Також зазначив, що приїхавши останній раз за речами, загрузивши їх у бус, до нього підійшли працівники поліції, яким він повідомив, що перевозить речі ОСОБА_1 , оскільки вони з чоловіком розійшлися (відбулася сварка). При цьому, у судовому засіданні, свідок зазначив, що позивач ОСОБА_1 не повідомляла йому про те, що відповідач ОСОБА_3 її вигнав із квартири, а навпаки, що «вона йде сама від нього». Також вказав, що перешкод в доступі позивача до вказаної квартири не було.

Також, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка станом на час розгляду справи являється дружиною відповідача - ОСОБА_3 , показала суду, що 23.07.2022 року, вона разом із своїми дітьми відпочивала на озері. До них підійшов ОСОБА_3 , разом із своїми дітьми, в подальшому вони провели разом відпочинок біля озера. Зазначила, що в той же день домовилися про зустріч у кафе, разом із дітьми, про те на заплановану зустріч ОСОБА_3 не прийшов. Ввечері, 23.07.2022 року, до неї додому прийшов ОСОБА_3 , який перебував у нервовому стані, обличчя було у синцях, саднах та повідомив, що посварився з дружиною. В подальшому відповідач залишився у неї ночувати та обідом наступного дня, 24.07.2022 року пішов додому. Через деякий проміжок часу, ОСОБА_3 до неї зателефонував та повідомив, що його пограбували, викравши побутову техніку, на що вона порекомендували йому звернутися в поліцію. Пізніше, зі слів ОСОБА_3 їй стало відомо, що вказану техніку та речі вивезла його колишня дружина ОСОБА_1 . Разом з тим, свідок повідомила суду, що зараз вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , проживають разом із її дітьми у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зробили там ремонт та купили побутову техніку.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилом частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності як суб`єктивне цивільне право містить у своєму складі правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що оскільки вона зареєстрована у спірній квартирі, а тому має право на користування нею, оскільки таке право позивача було похідним від прав колишнього власника будинку ОСОБА_7 (матері відповідача), яка передала у власність відповідачу ОСОБА_3 вказану квартиру на підставі договору-дарування, посвідченого 20.04.2021 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Грудзевич Т.О. /а.с.46-47/.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Варто також зазначити, що згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або місця перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або здійснюватися вручення офіційної кореспонденції.

Реєстрація місця проживання є лише фактом, який підтверджує місцезнаходження особи і жодним чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджене в установленому законодавством порядку.

У свою чергу, визначаючи місце проживання дитини, батьки здійснюють своє право на особисте виховання дитини, оскільки дитина, як правило, проживає з батьками чи з одним із них. При цьому не мають значення причини роздільного проживання батьків (відсутність або розірвання шлюбу між ними, тимчасове роздільне проживання з поважних причин). Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Якщо батьки проживають окремо, то дитина може проживати з одним із них.

Питання визначення місця проживання малолітніх і неповнолітніх регулюється ст. 29 ЦК, яка визначає місце проживання фізичної особи залежно від її віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, із ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлене за згодою між дитиною та батьками.

Суд зазначає, що на вселення до батьків (одного з батьків) їх неповнолітніх дітей, згоди не потрібно, при цьому, як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 жодного разу не заперечував щодо того, щоб його неповнолітні діти проводили з них час у його квартирі, в тому числі, залишалися на ночівлю.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач не перешкоджає (не чинить перешкод) у проживанні його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спірній квартирі, при цьому, що у вказаній квартирі на даний момент, відповідно до акту обстеження проживання від 16.05.2023 року, яка складається з 2 кімнат, загальною площею 56,8 кв.м., проживають відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітні діти дружини - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.152/.

Разом з тим, як зазначає відповідач, свідки та і не заперечує позивач, що ОСОБА_1 добровільно, без жодного примусу, змінила своє місце проживання, разом із дітьми, на інший будинок, площа якого становить 102 кв.м., складається із 3 кімнат, з кращими умовами, та в якому, крім них проживають її матір ОСОБА_15 та брат ОСОБА_16 (на даний час мобілізований до лав ЗСУ), що підтверджується актом обстеження умов проживання від 17.05.2023 року, вивезла побутову техніку, що також свідчить про мету останньої покинути вказане житло /а.с.151/.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 довгий час не змінював замок від вхідних дверей (перешкода яку зазначає позивач), однак був вимушений його змінити, після здійснення ремонту квартири, купівлі побутової техніки та вселення дружини - ОСОБА_10 із її дітьми.

Суд при вирішенні спору враховує доводи відповідача про систематичність виникнення конфліктних ситуацій між сторонами, що підтверджується, довідкою ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області «Про результати розгляду звернення» від 19.12.2022 року за №7088 року, що робить неможливим для відповідача проживання разом з позивачем в одній квартирі /а.с.144/.

При цьому суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд вважає, що вселення позивача із дітьми в спірну квартиру та її проживання разом з відповідачем, його дружиною та дітьми є неможливим, оскільки це спричинить нові конфлікти між сторонами, що безумовно негативно буде впливати на виховання та здоров`я малолітніх дітей.

У судовому засіданні також встановлено, що і підтверджується сторонами по справі, в період з 2014 року по 2020 рік, позивач ОСОБА_1 , разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 та вселилася у спірну квартиру у 2020 році, у якій проживала до 24.07.2022 року.

Суд також звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 до будь яких установ (поліції, служби у справах дітей) не зверталася із відповідними заявами щодо створення їй та неповнолітнім дітям перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні як, в цілому, так і кожного доказу окремо, беручи до уваги те, що у судовому засіданні не встановлено те, що позивачу ОСОБА_1 та неповнолітнім дітям - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чинилися будь які перешкоди у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в свою чергу свідчить про відсутність можливості її примусового вселення у дану квартиру (похідна позовна вимога), а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, за недоведеністю факту порушення прав відповідачем.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Представник позивача - адвокат Жук Юрій Богданович, адреса: м. Володимир, вул. Данила Галицького, 24, Волинської області.

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - адвокат Мисковець Ігор Анатолійович, адреса: м. Ківерці, вул. Степана Бандери, 1А, Луцького району Волинської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ківерцівської міської ради Луцького району Волинської області, адреса: м. Ківерці, вул. Шевченка, 14, Луцького району Волинської області, код ЄДРПОУ - 26516861.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_17 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 23.06.2023 року.