КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/7423/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, Донецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням та бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, Донецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням та бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування в сумі 1000000,00 грн. В обґрунтування позову посилається, що на підставі Ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29.11.2017 року внесені відомості 4.12.2017р. за її заявою від 9.11.2017р. до ЄРДР № 0000997 за ч.2 ст.372 КК України. Досудове розслідування в справі не проведено належним чином. Моральна шкода спричинена внаслідок неодноразового скасування судами постанов слідчих Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про закриття кримінального провадження № 0000997 від 4 грудня 2017 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 10 березня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що досудове розслідування кримінального провадження № 0000997 від 04.12.2017, яке відкрито за заявою ОСОБА_1 № 1153 від 09.11.2017 про вчинення кримінального правопорушення, відносно неї, передбаченого ч. 2 ст. 372 Кримінального кодексу України тривало занадто довго, проводилося неефективно, з порушенням норм кримінального процесуального кодексу.

Вказувала що бездіяльність та незаконність рішень слідчих органів встановлена судовими рішеннями зокрема, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.11.2017, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.02.2018 по справі № 263/1172/18, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.07.2018 по справі № 263/8361/18, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.10.2018 по справі № 263/11976/18, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.12.2018 по справі № 263/16854/18, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12.03.2019 по справі № 234/644/19, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.05.2019 по справі № 234/7150/19, ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30.07.2019 по справі № 234/12676/19, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 13.09.2019 по справі № 234/11258/19, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 11.01.2020 по справі № 234/19250/19, ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17.07.2020 по справі № 234/6408/18, ухвалою Донецького апеляційного суду від 01.03.2021 по справі № 234/6408/18.

Обгрунтовувала доводи апеляційної скарги також тим, що бездіяльність та незаконність рішень слідчих органів встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, щодо проведення досудового розслідування за заявою позивача про вчинення кримінального правопорушення та надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні від 09.11.2017 за заявою позивача, прийняття слідчими рішення про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування її доводів, а тому вважає, що суд дійшов невірного висновку, що цими діями позивачу не заподіяно моральної шкоди.

Звернула увагу суду на те, що захисту прав позивача, як заявника у кримінальному провадженні від 09.11.2017 року, не відбулося, адже орган досудового розслідування фактично "імітує" розслідування поза межами розумного строку незважаючи на вказівки слідчого судді до вчинення дій та скасування завідомо необгрунтованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження, жодних ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, органом досудового розслідування не вчинено.

З урахуванням викладено вважає, що наявні передбачені законом підстави для відшкодування завданої позивачу рішеннями та бездіяльністю органу досудового розслідування моральної шкоди.

16 травня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

19 травня 2023 року на поштову адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

19 червня 2023 року на поштову адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення від ОСОБА_1 , в яких вона просила визнати заперечення, викладені у відзиві Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на апеляційну скаргу не прийнятними, а вимоги апеляційної скарги задовольнити. Також просила справу розглянути без її участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадової особи та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування,прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі бездіяльністю посадових осіб, органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень ч. 6 ст.1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу. Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/17).

Встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.11.2017 року внесені відомості 04.12.2017 року за її заявою від 9.11.2017 року до ЄРДР № 0000997 за ч.2 ст.372 КК України. Досудове розслідування здійснюється слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Процесуальне керівництво здійснює відповідач по справі Донецька обласна прокуратура.

02 липня 2019 року слідчим Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Медведєвим К.І. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000997 від кШ грудня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30 липня 2019 року по справі № 234/12676/19 задоволена скарга позивача та скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Медведєва К.І. про закриття кримінального провадження № 0000997 від 4 грудня 2017 року, матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування.

18 березня 2020 року слідчим Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Медведєвим К.І. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000997 від 4 грудня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 30 липня 2020 року по справі № 234/5997/20 задоволена скарга позивача та скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Медведєва К.І. про закриття кримінального провадження № 0000997 від 4 грудня 2017 року, матеріали кримінального провадження направлено для проведення досудового розслідування.

24 вересня 2020 року слідчим Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Омельченко А.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000997 від 4 грудня 2017 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 1 березня 2021 року по справі № 234/6408/20 задоволена скарга позивача та скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Краматорську Омельченко А.С. про закриття кримінального провадження №0000997 від 4 грудня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю посадової особи та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів заподіяння їй моральної шкоди, яка згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинна була довести належними та допустимими доказами завдання їй шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вимогами суду першої інстанції, що сам факт закриття кримінального провадження не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо бездіяльність та незаконність рішень слідчих органів заподіяли моральну шкоду позивачу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази та позивачем не наведено в чому саме полягали її моральні страждання та не обгрунтованих їх розмір.

Також, апеляційний суд зауважує, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що немайнові права позивача не було порушено відповідачами.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 76, 77, 81 ЦПК України та ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник