Справа № 301/2605/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

cуддів Джуги С.Д., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року (головуюча суддя Даруда І.А.) у справі №301/2605/22 за позовом ОСОБА_1 до Довжанської сільської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Позовні вимоги було мотивовано тим, що відповідно до рішення Мукачівського районного суду від 09.06.2008 у справі №2-1672/08 вона набула право власності на будівлю мучного складу та свинарника з огорожею, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за нею у КП «Іршавське бюро техінвентаризації».

Вказувала, що згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 02.07.2009 між ОСОБА_1 та Довжанською сільською радою, позивач є орендарем земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 734 кв.м., кадастровий номер: :02:001:0142, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

На вказаній земельній ділянці у 2012 році позивач, у відповідності до рішення виконавчого комітету Довжанської сільської ради №96 від 24.07.2008, здійснила реконструкцію належної їй будівлі мучного складу та свинарника та збудувала будівлю магазину з кафе.

Позивач зазначала, що на підставі рішення виконавчого комітету Довжанської сільської ради №96 від 24.07.2008, яким ОСОБА_1 було надано дозвіл на проведення реконструкції будівлі мучного складу та свинарника, ПБП «Контур» був розроблений робочий проект реконструкції нерухомого майна за реєстраційним №3 від 20.05.2012, а 03.04.2012 відділом містобудування та архітектури Іршавської РДА були погоджені містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки.

Стверджувала, що всі будівельні роботи виконані позивачем за власні кошти у відповідності до вимог чинних державних будівельних та санітарних норм. Всі конструкції будівлі знаходяться в належному стані, що стверджує можливість їх надійної та безпечної експлуатації.

Вказувала, що права третіх осіб при здійсненні реконструкції не порушені. Будівництво магазину з кафе не суперечать правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації.

Зазначала, що вказана будівля є завершеним об`єктом нерухомого майна, яка використовується за цільовим призначенням, її технічні характеристики відповідають технічним вимогам та стандартам, встановленим для нежитлових та житлових приміщень, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП «Іршавське БТІ».

Вказувала, що зареєструвати право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна позивач не може, оскільки відсутнє повідомлення про початок будівельних робіт.

Посилаючись на дані обставини, просила визнати ОСОБА_1 власником об`єкту нерухомого майна реконструйованого магазину з кафе, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником об`єкту нерухомого майна реконструйованого магазину з кафе, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

На таке рішення Хустська окружна прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №340994041 від 31.07.2023 та наявних документів у вказаному реєстрі по об`єкту нерухомості - будівлі мучного складу та свинарника з огорожею - встановлено, що відбулося відчуження раніше належного на праві власності ОСОБА_1 майна - між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28.05.2014 укладено договір дарування нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що місцевим судом цього не було взято до уваги та безпідставно визнано право власності на об`єкт нерухомості за позивачкою ОСОБА_1 . Крім цього, судом першої інстанції також знівельовано той факт, що позивач на момент реконструкції та будівництва магазину змішаних товарів з кафе в 2012 році не зверталася до органу державної інспекції архітектури та містобудування України щодо надання дозвільних документів на будівництво. Зазначає, що декларація про готовність спірного об`єкта до експлуатації органом контролю не розглядалося та рішення про її реєстрацію не приймалося, що свідчить про відсутність позасудового вирішення позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства питання введення в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва, а відтак і про відсутність спору. Вказує, що виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення положеннями ст.ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України не передбачено.

Посилаючись на позиції судів касаційної інстанції, враховуючи всі обставини справи, скаржник вважає, що місцевий суд взяв на себе повноваження, притаманні, в даному випадку, органу контролю.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення місцевого суду залишити без змін. До відзиву додав копію договору від 26.11.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про розірвання договору дарування, укладеного 28.05.2014 щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Державна інспекція архітектури та містобудування України подала письмові пояснення, у яких зазначає, що позивачем до суду не надано та матеріали даної справи не містять проектної та робочої документації, а також результатів експертизи проекту будівництва, як доказ відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у збудованих об`єктах нерухомості, а тому відсутні умови для визнання права власності на них на підставі рішення суду. Вказує, що позивач не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності. Отже, позивач не вичерпав усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкта у позасудовому порядку.

Від Довжанського сільського голови надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника сільської ради.

Межі розгляду апеляційним судом та явка учасників справи

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника Закарпатської обласної прокуратури та представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Застосовані норми права

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частинами третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі N 760/21223/17-ц.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №2-1672/08 від 09.06.2008 позов ОСОБА_1 до підприємства споживчої кооперації «Хлібокомбінат Іршавської райспоживспілки», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволено. Визнано договір купівлі-продажу основних засобів від 08.02.2008, укладений між ОСОБА_1 та дирекцією Хлібокомбінату Іршавської райспоживспілки, дійсним (а.с.8-8 зворот, 68-69).

Відповідно до договору купівлі-продажу основних засобів, укладеного між дирекцією Хлібокомбінату Іршавської райспоживспілки та ОСОБА_1 , від 08.02.2008 вбачається, що продавець (Хлібокомбінат Іршавської райспоживспілки) продає, а покупець ( ОСОБА_1 ) купує основні засоби Хлібокомбінату Іршавської райспоживспілки, а саме будівлі мучного складу, загальною площею 98 м2, та будівлі свинарника з огорожею хлібопекарні в АДРЕСА_1 . Загальна вартість 43200 грн (а.с.70-71).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008, виготовленого Комунальним підприємством «Іршавське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що будівля мучного складу та свинарника з огорожею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності у частці 1/1 належить ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №160228844, сформованої 20.03.2019, стверджується, що ОСОБА_1 є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0142, площа 0,0734 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданого Довжанською сільською радою 02.07.2009; додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 02.07.2009, серія та номер: б/н, виданої Довжанською сільською радою 23.01.2015; Додаткової угоди, серія та номер: б/н, виданої Довжанською сільською радою 20.01.2017; Додаткової угоди, серія та номер: 7, виданої 28.01.2019 Довжанською сільською радою; строк дії договору до 02.07.2058, з правом пролонгації (а.с.10).

Згідно вказаного вище договору оренди від 02.07.2009 вбачається, що орендодавець (Довжанська сільська рада) надає, а орендар ( ОСОБА_1 ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку комерційного використання, яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк (а.с.11-13).

Рішенням другого засідання другої сесії восьмого скликання Довжанської сільської ради «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із зміною координат та конфігурації без зміни площі» від 04.02.2021 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв`язку із зміною конфігурації без зміни площі земельної ділянки площею 0,0734 га кадастровий номер: :02:001:0142, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Рішенням Виконавчого комітету Довжанської сільської ради Іршавського району «Про розгляд заяв» за №96 від 24.07.2008 ОСОБА_1 видано дозвіл на проведення реконструкції будівлі мучного складу та свинарника в АДРЕСА_1 (а.с.19).

20.04.2012 відділом містобудування та архітектури Іршавської РДА погоджено містобудівні умови та обмеження (а.с.18-18 зворот).

20.05.2012 ПБП «Контур» розроблений робочий проект реконструкції мучного складу під магазин змішаних товарів з кафе, реєстраційний №3 від 20.05.2012 (а.с.17).

ОСОБА_1 визнає ту обставину, що вона у 2012 році здійснила реконструкцію належної їй будівлі мучного складу та свинарника з огорожею та збудувала будівлю магазину з кафе, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації», за №325 вбачається, що магазин змішаних товарів з кафе літ. «А» складається з 2 поверхів. На першому поверсі розміщені 5 приміщень з наступним призначенням: 1) торговий зал (площа 18,8 м2); 2) торговий зал (площа 106,0 м2); 3) торговий зал (площа 54,3 м2); 4) торговий зал (площа 68,0 м2); 5) санвузол (площа 4,2 м2). На другому поверсі розміщено два приміщення з наступним призначенням: 1) кафе (площа 69,8 м2); 2) кімната персоналу (площа 51,8 м2). Загальна площа приміщення 372 м2) (а.с.31, 35). (Вказаний технічний паспорт не містить дати виготовлення)

Висновком про вартість об`єкта оцінки від 11.10.2022, складеним ТОВ «Ріалті-О», встановлено, що ринкова вартість об`єкту нерухомого майна магазину змішаних товарів з кафе, загальною площею 329 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , становить 360946,00 грн (а.с.38).

Водночас до матеріалів справи не додано доказів, зокрема результатів експертизи, що стверджували б про відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості, а також підтвердило додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 не зверталася до компетентного державного органу у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду з метою прийняття спірного об`єкта до експлуатації та такий не розглядав таке питання і не відмовляв у введені в експлуатацію будівлі.

Натомість 26.08.2022 (згідно календарного штемпелю суду) ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом про визнання її власником об`єкту нерухомого майна реконструйованого магазину з кафе, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).

Також у матеріалах справи міститься договір дарування нерухомого майна від 28.05.2014, зареєстрований в реєстрі за №578, з якого вбачається, що ОСОБА_1 (дарувальник) передає ОСОБА_2 (обдаровуваний) безоплатно у власність будівлі мучного складу та свинарника з огорожею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.73-74).

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2023, на підставі договору дарування від 28.05.2014, власником будівлі мучного складу та свинарника з огорожею, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Право власності зареєстровано 28.05.2014 (а.с. 134-136).

Таким чином, твердження позивача про відсутність порушення прав третіх осіб є хибним, оскільки вбачається, що з 28.05.2014 право власності на об`єкт реконструкції належить ОСОБА_2 , питання про права та законні інтереси якої на вказане майно вирішено ухваленим місцевим судом рішенням.

Інформації щодо припинення права власності ОСОБА_2 на спірний об`єкт та державної реєстрації набуття речових прав (права власності) за ОСОБА_1 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.

Висновки апеляційного суду

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 не зверталася до компетентного державного органу у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду з метою введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Оцінюючи обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що позивачка не довела належними й допустимими доказами, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Крім того, визнання судом права власності на вказаний об`єкт за позивачем порушує права та законні інтереси ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, що був реконструйований позивачем.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права (п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України) слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги Закарпатською обласною прокуратурою загалом сплачено 5414,19 гривень (а.с.80 «а», 101), які підлягають стягненню на користь апелянта з позивача.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Хустської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Довжанської сільської ради про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського 2-а, м Ужгород, 88000, ) 5414,19 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Головуюча:

Суддя