РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/3041/23

Провадження № 22-ц/4815/672/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Мороз А.В.

учасники справи:

позивач Рівненська міська рада,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської міської ради на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2023 року (ухвалене у складі судді Першко О.О.; повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2023 року) у справі за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про виселення,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року Рівненська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності Рівненської міської територіальної громади.

В даній квартирі з 06 лютого 1993 року зареєстрований та проживає відповідач - ОСОБА_1

ОСОБА_1 неодноразово притягувався адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, оскільки він порушує Правила благоустрою м. Рівного, зокрема за місцем проживання зберігає сміття.

Оскільки відповідач систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку та адміністративними комісіями приймалися рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності і заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, тому Рівненська міська рада вважає, що наявні підстави для виселення ОСОБА_1 з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2023 року в задоволенні позову Рівненської міської ради відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено підстав, визначених статтею 116 ЖК України, для застосування такого крайнього заходу втручання у право відповідача на житло як виселення.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Рівненська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно постанови Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 «систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. Суттєвим є факт повторного вчинення одного і того ж правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними».

Рівненська міська рада вважає, що накладення адміністративною комісією штрафу є заходом попередження.

Оскільки ОСОБА_1 систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку та адміністративними комісіями приймалося рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності і заходи попередження виявилися безрезультатними, то Рівненська міська рада вважає, що наявні підстави для виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ровенської міської ради народних депутатів від 14 липня 1982 року № 261 «Про дозвіл на обмін квартирами між громадянами» дозволено обмін квартирами ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , займає три кімнати жилою площею 38,8 кв. м., склад сім`ї три чоловіка, та ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_3 , займає три кімнати жилою площею 43,4 кв. м., склад сім`ї 4 чоловіка.

Згідно листа Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради від 08 лютого 2023 року № 506/01-18 відповідно до наявних в Департаменті відомостей Реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 06 лютого 1993 року. Наявна в Департаменті реєстраційна картка форми Б містить примітку, що ОСОБА_4 із сім`єю були вселені в житло за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордера № 4952 від 04 серпня 1982 року.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 319823726 від 10 січня 2023 року та листом КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» № 30 від 17 січня 2023 року.

Постановою № 111 про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2016 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп., оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення РВ № 012881, 26 липня 2016 року ОСОБА_1 за місцем проживання АДРЕСА_2 , зберігає сміття, запах від якого розповсюджується на весь під`їзд, чим порушено п. 4.1.6 Правил благоустрою м. Рівного, відповідальність за що передбачена ст. 152 КУпАП (а.с. 8).

Згідно постанови № 121 у справі про адміністративне правопорушення від 26 серпня 2021 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп., оскільки згідно протоколу та матеріалів про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 727680 від 15 серпня 2021 року було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 порушив правила благоустрою територій населених пунктів, а саме завалив відходами всі кімнати квартири, внаслідок чого в під`їзді будинку відчувається неприємний запах та розводяться таргани, що є порушенням п. 5.1.1. Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради № 512 від 28 квітня 2011 року. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП (а.с. 9).

Постановою № 300 у справі про адміністративне правопорушення від 30 листопада 2022 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 360 грн. 00 коп., оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 132210 від 11 листопада 2022 року, 11 листопада 2022 року виявлено, що ОСОБА_1 здійснив складування сміття та побутових відходів у своїй квартирі АДРЕСА_1 , розповсюджуючи сморід та шкідників, чим порушив п.п. 4.1.6 Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512 (а.с. 10).

Заслухані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що квартира, в якій проживає відповідач, повністю захаращена, оскільки відповідач постійно приносить додому сміття, з квартири йде неприємний запах, в квартирі є таргани, на зауваження мешканців відповідач не реагує.

Рівненська міська рада, заявляючи позов про виселення ОСОБА_1 , покликалася на положення ст. 116 ЖК України, та стверджувала про систематичність порушенням правил співжиття ОСОБА_7 , які роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку.

Згідно зі статтею 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 систематично притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме здійснював складування у своїй квартирі побутового сміття та відходів, розповсюджуючи неприємний запах та шкідників, чим порушив п.п. 4.1.6 Правил благоустрою м. Рівного.

Відповідно до положень ст. 116 ЖК України для виселення особи із житла необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював свою позицію щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві», тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути співмірним переслідуваній легітимній меті (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів із житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Крім того, принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63).

У справі, що переглядається в апеляційному порядку позивач не довів, що ним як органом місцевого самоврядування було вжито достатніх заходів впливу на поведінку ОСОБА_1 , наприклад надання останньому соціальної підтримки та цільової матеріальної допомоги.

Застосування в умовах воєнного стану найбільш крайньої форми втручання у право на повагу до житла - виселення без надання іншого житлового приміщення, не буде пропорційним досягнення легітимної мети.

За встановлених обставин позов Рівненської міської ради до задоволення не підлягає.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.