Ухвала

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 760/12194/20

провадження № 61-8636ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Голд») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства

з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» (далі - ТОВ «Траєкторія»)

про стягнення коштів у розмірі 495 000 грн.

Позов мотивований тим, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси

та Кредит») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір

№ 45-07-И/33. На забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки від 08 листопада 2007 року.

За договором іпотеки ОСОБА_4 передала належну їй на праві власності квартиру

АДРЕСА_1 в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як забезпечення повернення кредитних коштів, виданих за кредитним договором

№ 45-07-И/33 від 08 листопада 2007 року на суму 35 000 доларів США,

а також сплати процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки 8 % річних, а також комісійної винагороди

за кредитним договором, неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за кредитним договором, відшкодування витрат щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати

за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ

«ФК «АРАГОН» укладено договір № 1 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 45-07-И/33

від 02 квітня 2019 року у розмірі 3 832 556,06 грн.

10 травня 2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» укладено договір поруки № 10/05-п, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Голд» зобов`язувався відповідати перед ТОВ «ФК «АРАГОН» за виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 45-07-И/33 від 08 листопада 2007 року.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 495 000 грн.

Отримавши вимогу ТОВ «ФК «АРАГОН» від 25 липня 2019 року, ТОВ

«ФК «Сіті Голд» частково погасило заборгованість ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору у розмірі 495 000 грн,

що підтверджується платіжним дорученням № 1289 від 31 липня 2019 року.

ТОВ «ФК «Сіті Голд» направило ОСОБА_1 вимогу від 06 серпня

2019 року щодо сплати заборгованості у сумі 495 000 грн, проте остання проігнорувала цю вимогу.

Відповідно до пункту 4.6. договору поруки у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених пунктами 2.1., 4.3. вказаного договору, до поручителя, згідно положень статей 514, 556 ЦК України, переходять права кредитора, які виникли за кредитним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання.

ТОВ «ФК «Сіті Голд», посилаючись на пункт 4.6. договору поруки просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Траєкторія» 495 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, позов ТОВ «ФК «Сіті Голд» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд» грошові кошти

у розмірі 495 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовлено в задоволенні позову ТОВ «ФК «Сіті Голд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Траєкторія» про стягнення коштів

у частині вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Траєкторія».

07 червня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року

та постанову Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено,

що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів. При цьому позовна вимога про стягнення моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить

495 000 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись

з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять

до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа № 760/12194/20 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності

та передбачуваності.

При цьому, Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання

на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві

на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно

тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 02 травня

2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку

не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 02 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» про стягнення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська