Ухвала

20 червня 2023 року

місто Київ

справа № 144/646/22

провадження № 61-8865ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Покотило Владислав Миколайович, на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, додаткове рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом від 01 листопада 2019 року, складеного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом від 20 березня 2000 року, складеного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 16 березня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року в частині мотивів задоволення первісного позову та відмови у зустрічному позові змінено з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року та додаткове рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши, що рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року у справі № 144/1205/21 ОСОБА_1 у позові про визнання заповіту від 01 листопада 2019 року нікчемним відмовлено, водночас такі доводи у цій справі не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для кваліфікації заповіту як нікчемного та визнання права власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом від 20 березня 2000 року.

Щодо первісного позову, то суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 після смерті матері, у червні 2021 року звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, що є перешкодою для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, а отже, таке право підлягало захисту у судовому порядку, що відповідає висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19.

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Покотило В. М., в якій заявник просить рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

У касаційній скарзі, обґрунтовуючи розмір сплаченого судового збору, заявник повідомив, що експерта грошова оцінка земельної ділянки, власником якої була заповідач ОСОБА_3 , складає 80 666,00 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання права власності на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 80 666,00 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга не містить посилання на зазначені випадки.

Посилання заявника на частину другу статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не заслуговують на увагу, оскільки з указаної підстави підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у малозначних справах.

Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд враховує, що застосування критерію малозначності справи, судові рішення у якій за законом не підлягають касаційному оскарженню, є передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями ЦПК України могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Покотило Владислав Миколайович, на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року, додаткове рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 16 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак