Справа № 342/322/23
Провадження № 2/342/261/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Матієк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок і господарські споруди в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 роки в с.Пробабин Городенківського району помер батько позивача - ОСОБА_3 , смерть якого зареєстровано у виконкомі Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 від 24.01.2020 року. Від свого народження до 26.12.2018 позивач разом із батьком та матір`ю проживали в АДРЕСА_2 . З 26.12.2018 позивач разом із матір`ю, яка є відповідачем по справі переїхали проживати в АДРЕСА_1 , на той час Городенківського, а в даний час Коломийського району, де вони проживають і по даний час. За життя покійний батько був власником земельної ділянки згідно державного акту серії ЯД № 865738 в с. Пробабин, площею 3,1695 га, а також житлового будинку по АДРЕСА_2 , та на час смерті проживав сам у зазначеному будинку. Ще при житті 09 січня 2020 року покійний батько ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 1. Вказаним заповітом покійний батько ОСОБА_3 зробив розпорядження, яким заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалося мені, позивачу ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер. Позивач та ъъ матір здійснили його поховання. Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно. До складу спадкового майна заповідача входить земельна ділянка в с. Пробабин Коломийського району площею 3,1695 га та житловий будинок по АДРЕСА_2 . Позивач частково реалізувала свої спадкові права після смерті батька ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. 27.02.2023 було заведено спадкову, що підтверджується витягом № 71621634 та видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту щодо земельної ділянки площею 3,1695 га в с. Пробабин Коломийського району, яка належала покійному батькові. Спадковий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_2 , які позначені буквами А,Б,В,Г,Д.Е в технічному паспорті збудовані в 1975,1977,1991 роках є повністю завершеними, відповідають будівельним нормам і стандартам, побудовані з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно висновку про вартість майна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , які позначені буквами А,Б,В.Г,Д,Е в технічному паспорті збудовані в 1975 роках, 1977 роках, 1991 роках становить 97000 грн. Інші спадкоємці, які б претендували на спадщину, відсутні. Позивач, як спадкоємець за заповітом маю право на оформлення своїх спадкових прав, проте через відсутність правовстановлюючих документів не може цього зробити. З приводу оформлення своїх спадкових права позивач звернулася з заявою до нотаріальної контори. Однак, дане звернення не дало позитивного результату, і 10.03.2022 приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи щодо права власності на будинок і господарські споруди по АДРЕСА_2 . Через дану обставину позивач не може оформити право власності на себе, хоча на даний час являється єдиними спадкоємцем, яка прийняла спадщину. Через неможливість переоформити право власності на себе та отримати відповідне свідоцтво про право власності на житловий будинок та по господарські споруди, ОСОБА_1 не може розпоряджатися ним на власний розсуд. На спадкове майно ніхто крім позивача не претендує. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийняла спадщину, не маэ можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння з господарськими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 , тому ОСОБА_1 змушена звернутися із позовною заявою до суду.

22 березня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; витребувано від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 32/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 70322763), заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Пробабин Городенківського району Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року витребувано з Городенківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, копію актового запису про смерть № 25 від 22.11.1994 ОСОБА_4 , 1941 р.н.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року витребувано від державного нотаріуса Городенківської нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи на майно щодо житлового будинку по АДРЕСА_2 після смерті померлої згідно актового запису №25 від 22.11.1994 року ОСОБА_4 , 1941 року народження, якщо така заводилась.

07 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:45 год. 26.06.2023 у в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (м. Городенка вул. Героїв Євромайдану, 7, зал судових засідань № 2).

Учасники справи в судове засідання 26 червня 2023 року не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участю її представника - адвоката Терлецького Р.І.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Терлецький Р.І. до суду подав заяву, в якій просив судове засідання проводити за відсутності позивача та його представника, та прийняти рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, цивільний позов визнає в повному об`ємі.

Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно статті 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як слідує із копії довідки про об`єкт нерухомого майна № 121/23 від 09.03.2023, виданої ФОП ОСОБА_5 , згідно архівних даних Коломийського ОКП "МБТІ" станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 не зареєстроване.

Згідно архівних даних ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" станом на 31.12.2012 в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 - не зареєстровано; технічна інвентаризація житлового будинку не проводилася, що доводиться повідомленням ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації".

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №325560919 від 13.03.2023 стверджується, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок АДРЕСА_2 , відсутні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 знаходиться на земельній ділянці площею 0,23 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що доводиться копією довідки № 310 від 14.10.2022, виданою Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка втратила чинність 30 грудня 2004 року, було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 встановлено, що житловий будинок споруджено в 1975 році, господарські будівлі і споруди в 1975, 1977 та 1991 роках.

Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТ-ВО "Придністров`я" на підставі договору № 45 від 06.03.2023, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 станом на 07.03.2023 становить - 97000 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Цими Вказівками передбачено, що суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Згідно ксерокопій погосподарських книг, та виписки з погосподарських книг, виданих Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради в господарстві за адресою АДРЕСА_2 , суспільна група якого - «робітники», були зареєстровані:

-за 1974-1976, 1980-1985 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова сім`ї ОСОБА_4 , 1941 р.н., дружина;

-за 1991-1995 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова сім`ї ОСОБА_4 , 1941 р.н., дружина, померла а/з про смерть № 25 від 22.11.1994 року;

-за 1996-2000 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова сім`ї, ОСОБА_2 , 1961 р.н., дружина, ОСОБА_6 , 1980 р.н., ОСОБА_7 , 1982 р.н., ОСОБА_8 , 1986 р.н., ОСОБА_9 , 1988 р.н.ю, ОСОБА_1 , 1996 р.н., дочка;

-за 2001-2005 роки, 2006-2010 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова сім`ї;

-за 2011-2015 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова домогосподарства, ОСОБА_1 , 1996 р.н., дочка, ОСОБА_11 , 2013 р.н., онук;

-за 2016-2020 роки: ОСОБА_3 , 1945 р.н., голова домогосподарства, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , 1996 р.н., дочка, вибула 26.12.2018 р., ОСОБА_11 , 2013 р.н., онук, вибув 26.12.2018 р.

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 15.04.1991 року був зареєстрований та являвся головою сім`ї в господарстві, яке на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; разом з ним в господарстві за вищевказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_4 , 1941 р.н., дружина, померла а/з про смерть № 25 від 22.11.1994; дане господарство не відносилося до суспільної групи господарства колгоспного двору.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подружжям, актовий запис № 4 від 27 лютого 1964 року, складений виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що доводиться копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 21.04.2023.

Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку, що відносився до суспільної групи господарства - «робітничий двір», велося подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період шлюбу, а отже правовідносини щодо створення зазначеного нерухомого майна регулювалися нормами ЦК Української РСР 1963 року, КпШС України.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Розмір часток у

спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю.

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.1 розд.VII «Прикінцеві положення» СК зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1.01.2004. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. У ч.1 ст.22 КпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закріплені в ст.60 СК, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Уважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. ст. 3, 4 КпШС, ст.63 СК).

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 належав на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Пробабин Городенківського району Івано-Франківської області у віці 53 років, що доводиться копією запису акту про смерть № 25 від 22 листопада 1994 року, складеного виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_4 померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

На момент смерті ОСОБА_4 , 1941 р.н., яка померла (а/з про смерть № 25 від 22.11.1994) разом з нею в господарстві, яке на даний час знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , був зареєстрований ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доводиться довідкою № 85 від 25.04.2023, виданою Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом спадкодавця ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном є її чоловік ОСОБА_3 .

Повідомленням Городенківської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 806/01-16 від 10.06.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72782199 від 10.06.2023, стверджується, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заведена.

До складу спадщини ОСОБА_4 входить частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_3 успадкував, однак не оформлено документи про спадкування.

Згідно ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236 ЦК України).

За заповітом, посвідченим 10 січня 2020 року секретарем Стрільченської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 1, ОСОБА_3 , 1945 року народження, житель с.Пробабин Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, яким все своє майно рухоме та нерухоме, що буде належати йому на день смерті заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 65411234, що доводиться копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71619106 від 27.02.2023.

Спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років в с. Пробабин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 4 від 24.01.2020, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 січня 2020 року Виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

На момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/з про смерть № 4 від 24.01.2020) був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується копією довідки № 32 від 15.02.2021, виданою Стрільченським старостинським округом Городенківської міської ради.

Про те, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 доводиться копіями:

-Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 20 лютого 1996 року Стрільченською сільською радою народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області, відповідний запис № 7 від 20 лютого 1996 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Пробабин Городенківського району Івано-Франківської області, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

-Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , виданого 10 вересня 2013 року Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 після державної реєстрації шлюбу 10.09.2013 (актовий запис № 8 від 10.09.2013) з ОСОБА_14 , присвоєно прізвище « ОСОБА_1 »;

-Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 , виданого 05 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що після державної реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , відповідний актовий запис № 7 від 05 березня 2014 року, їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 »;

-Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 , виданого 22 грудня 2018 року Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 після державної реєстрації шлюбу 22.12.2018 (актовий запис № 7 від 22.12.2018) з ОСОБА_18 , присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_6 , виданого 22 грудня 1995 року стверджується, що батьки позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , перебували в шлюбі з 21.12.1995 (запис № 16 від 21.12.1995).

Із 26.12.2018 по сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки № 17-302 від 26.10.2022, виданою Серафинецьким старостинським округом Городенківської міської ради та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 26 від 30.01.2020, виданою Серафинецькою сільською радою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спадкодавця ОСОБА_3 .

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2023 року по справі № 342/1108/22 (провадження № 2/342/91/2023), яке 20.02.2023 набрало законної сили, визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , додатковий строк - 2 (два) місяці з часу набрання рішенням законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я., на виконання ухвали суду, надала суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 32/2023 (номер у Спадковому реєстрі № 70322763), заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що спадщину прийняла спадкоємець за заповітом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка 27 лютого 2023 року (у строк, визначений рішенням суду) подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 10 березня 2023 року Приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогопосподарського виробництва, площею 3,1696 га, за земельними угіддями - рілля, що розташована в урочищі «За цвинтарем» за межами с. Стрільче Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала померлому ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 865738.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

До складу спадщини ОСОБА_3 входить також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

При зверненні ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріус відмовила у зв`язку із тим, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, а подані ОСОБА_1 документи не підтверджують права власності померлого на зазначений житловий будинок, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2023.

Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 фактично стала власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , користується ними. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачем.

При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Судове рішення складено 26.06.2023.

Суддя: Федів Л. М.