Провадження № 2/369/758/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21.06.2023 м. Київ

Києво - Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарях судового засідання Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Леоніда Сергійовича, Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Л. С. (далі державний виконавець Києво-Святошинського РВДВС) про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

Зазначений позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 12.03.2021 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області розглянута справа № 541/1629/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Рішенням суду позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти, у твердій грошовій сумі розміром 18 000 грн щомісяця, починаючи з 28.08.2020 до досягнення дітьми повноліття. Сума визначених аліментів підлягає щорічній індексації відповідно до закону. Повний текст рішення виготовлено 19.03.2021.

Суд допустив негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням він 09.04.2021 подав апеляційну скаргу, а у подальшому касаційну скаргу.

Станом на 09.04.2021 строк на апеляційне оскарження ще не сплинув, тому рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 року не набрало законної сили та підлягало виконанню тільки в межах суми платежу за один місяць.

31.03.2021 на підставі заяви стягувана ОСОБА_3 державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС було відкрито виконавче провадження № 64991356 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 541/1629/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС про арешт коштів боржника від 09.04.2021 було накладено арешт на грошові кошти що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 128 110,93 грн.

Згідно з повідомленням про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 09.04.2021, станом на 09.04.2021 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 09.04.2021 за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 становить 128 110,93 гривня, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, відомості про ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників.

Тобто, державним виконавцем 09.04.2021 була нарахована заборгованість ОСОБА_1 за період з 28.08.2020 до 01.04.2021, тобто за 7 місяців, що є неправомірним і безпідставним.

Окрім цього, постановами державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 було встановлено наступні тимчасові обмеження боржника ОСОБА_1 : у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання; у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами.

Також, постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 року було стягнено суму витрат виконавчого провадження 369 грн.

12.04.2021 постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС виконавчий лист № 541/1629/20, виданий 17.03.2021 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, було передано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

14.04.2021 його представником була подана скарга на дії виконавця до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

22.04.2021 державним виконавцем Печерського РВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Поляцко А. В. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

29.04.2021 Миргородський міськрайонний суд Полтавської області виніс ухвалу, якою визнав неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С.

18.05.2021 ним була подана скарга до Києво-Святошинського РВДВС з проханням притягнути відповідальних посадових осіб до дисциплінарної відповідальності та відшкодувати понесені витрати на послуги адвокатів спричинені протиправними діями державного виконавця.

18.06.2021 Києво-Святошинський РВДВС відповів на скаргу, надіславши її на неправильну адресу, що не є адресою проживання позивача, у зв`язку з чим він не отримав відповідь на свою скаргу.

30.06.2021 після численних дзвінків на гарячу лінію Міністерства юстиції, відповідь на скаргу була надіслана на його електронну адресу, ознайомившись з якою йому стало відомо, що було проігноровано той факт, що судом визнано дії державного виконавця неправомірними.

13.07.2021 він подав скаргу на рішення, дії державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області бід 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, ухвалою якого від 26.07.2021 відмовлено у задоволенні скарги в частині відшкодування понесених витрат на послуги адвоката, спричинених протиправними діями відповідальних посадових осіб в сумі 13 770 грн та роз`яснив позивачу, що з метою з метою відшкодування понесених витрат він має право звернутися до суду з позовною заявою на підставі ст. 1166 ЦК України.

Через незаконні дії державного виконавця він не міг користуватися власними коштами з 29.04.2021 до 22.04.2021. Сім`я, яка є на його утриманні, включаючи 8-річну дитину, та непрацюючу дружину-іноземку, залишилися на 13 днів без будь-якого доступу до власних грошей.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти як відшкодування понесених витрат на послуги адвоката, спричинені протиправними діями державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. у розмірі 13 770 грн;

стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти як відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. у розмірі 2 000 000 грн.

стягнути з державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. судовий збір.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.11.2021 на 11-25 год.

18.11.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача, в якій заявник просив залучити до участі у справі Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області.

18.11.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

18.11.2021 справа знята з розгляду. Розгляд справи призначено на 13.12.2021 на 10-20 год.

13.12.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача, в якій заявник просить залучити до участі у справі Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державу Україна в особі Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області та державу Україна в особі Державної казначейської служби України.

13.12.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог.

13.12.2021 в судовому засіданні оголошено перерву на 15.02.2022 на 10-30 год.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2021 клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів задоволено.

Залучено до участі у справі у якості співвідповідачів Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області.

24.01.22 від Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що управління згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16).

Враховуючи характер, тривалість (13 днів) та наслідки порушення прав позивача Управління вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн необґрунтованими та суперечать засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Крім того, заявник зазначив, що акт надання послуг адвокатським об`єднанням «Міллер» Наумову М. Є. № 196 та рахунок на оплату цих послуг № 138 датовано 30.04.2021, тобто після розгляду 29.04.2021 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області скарги на дії державного виконавця Власюка Л. С., а отже на дату прийняття судового рішення ОСОБА_1 не поніс витрат пов`язаних з правничою допомогою.

14.02.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

15.02.2022 розгляд справи відкладено та призначено справу до розгляду на 26.04.2022 на 14-30 год.

26.04.2022 розгляд справи відкладено на 06.07.2022 на 09-30 год.

30.06.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2022 клопотання ОСОБА_1 про здійснення судового провадження в режимі відеокоференції у цій справі залишено без задоволення.

06.07.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 03.08.2022 на 13-45 год.

29.07.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2022 розгляд справи за позовом ОСОБА_1 вирішено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. Забезпечено проведення судового засідання у цій справі здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференц-прийому «EasyCon», за участю у них представника позивача ОСОБА_1

03.08.2022 у зв`язку з технічною неможливістю фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд справи призначено на 12.10.2022 на 13-45 год.

07.10.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

12.10.2022 розгляд справи відкладено на 17.11.2022 на 10-00 год у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

14.11.2022 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

17.11.2022 у зв`язку з відсутністю електропостачання приміщенні суду справу знято з розгляду. Розгляд справи призначено на 31.01.2023 на 15-20 год.

21.12.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення експертизи, в якій заявник просить призначити у справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручити належному суб`єкту судово-експертної діяльності спеціалісту-психологу ОСОБА_6 .

03.01.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2023 розгляд справи за позовом ОСОБА_1 вирішено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. Забезпечено проведення судового засідання у цій справі здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференц-прийому «EasyCon», за участю у них представника позивача Наумова М. Є.

31.01.2023 від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому заявник просить розглянути його клопотання про призначення експертизи в судовому засіданні без його участі.

01.02.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій заявник просить у разі неможливості проведення судового засідання у режимі відеконференції, проводити судові засідання без його участі, не відкладаючи їх.

31.01.2023 розгляд справи відкладено на 28.03.2023.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2023 у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової психологічної експертизи у цій справі відмовлено.

28.03.2023 в судовому засіданні оголошено перерву на 20.04.2023 на 13-45 год.

05.04.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.04.2023 розгляд справи за позовом ОСОБА_1 вирішено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. Забезпечено проведення судового засідання у цій справі здійснювати дистанційно в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференц-прийому «EasyCon», за участю у них представника позивача Наумова М. Є.

20.04.2023 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Провести судове засідання 20.04.2023 без його особистої участі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2023 на 10-15 год.

21.04.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2023 клопотання ОСОБА_1 задоволено. Надано можливість ОСОБА_1 брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власник технічних засобів на 24.05.2023 на 10-15 год та подальші судові засідання у разі необхідності проводити в режимі відеоконференції.

У судове засідання 24.05.2023 позивач з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 24.05.2023 з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 24.05.2023 було оголошено перерву до 17 год. 30 хв. В подальшому учасники справи у судове засідання не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

24.05.2023 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

24.05.2023 від представника Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області Павелка П. М. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій заявник, крім іншого, просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти, у твердій грошовій сумі розміром 18 000 грн щомісяця, починаючи з 28.08.2020 до досягнення дітьми повноліття. Сума визначених аліментів підлягає щорічній індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць.

17.03.2021 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист у справі № 541/1629/20.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 31.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64991356 з виконання виконавчого листа № 541/1629/20, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 17.03.2021.

09.04.2021 постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1

09.04.2021 на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, оскільки станом на09.04.2021 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 становить 128 110,93 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 09.04.2021 визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн. загальна сума мінімальних витрат 369 грн.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС від 12.04.2021 передано виконавчий лист № 541/1629/20, виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 17.03.2021, Печерському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляцко А. В. від 22.04.2021 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 541/1629/20, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 17.03.2021, закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Підставою для закінчення виконавчого провадження у постанові зазначено те, що кошти в розмірі 18 000 грн надійшли на депозитний рахунок відділу та перераховані стягувачу, а витрати виконавчого провадження у розмірі 369 грн перераховані в повному обсязі в дохід держави. Таким чином відбулося фактичне виконання в повному обсязі рішення суду в межах платежу за один місяць, тому виконавче провадження необхідно закінчити, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.04.2021, яка набрала законної сили 17.05.2021, у справі № 541/1629/20 скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 у розмірі 128 110,93 грн у виконавчому провадженні № 64991356. В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно з інформацією Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 29.04.2021 виконавче провадження № 64991356 завершено, а 22.04.2021 державним виконавцем Поляцко А. В. скасовано заходи примусового виконання. Оскільки виконавчий лист був виданий на стягнення аліментів лише за один місяць, тому наявні підстави визнати неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 в розмірі 128 110,93 грн у виконавчому провадженні № 64991356.

30.10.2020 між Адвокатським об`єднанням «Міллер» та ОСОБА_1 було укладено договір № 651/3/30-10-2020 про надання правничої (правової) допомоги та додаткова угода № 1 до зазначеного договору

Згідно з актом надання послуг від 30.04.2021 № 196, складеним між Адвокатським об`єднанням «Міллер» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), та рахунком від 30.04.2021 № 138, наданим Адвокатським об`єднанням «Міллер», консультація щодо незаконних дій державного виконавця Власюка Л. С. (виконавче провадження № 64991356) 1,5 год (4 590 грн), скарга до суду на дії державного виконавця (виконавче провадження № 64991356) 3 год (9 180 грн), всього 13 770 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.07.2021, яка набрала законної сили 11.08.2021, у справі № 541/1629/20 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на рішення, дії, державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині відшкодувати понесених витрат на послуги адвоката, спричинених протиправними діями відповідальних посадових осіб в сумі 13 770 грн, суд зазначив, що заявник з метою відшкодування понесених витрат має право звернутися до суду з позовною заявою на підставі ст. 1166 ЦК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України).

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом завдання шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Збитки, завдані державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 25.10.2005 у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, є завдана шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Отже, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження слід виходити з положень ст. 56 Конституції України, а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби.

Отже, шкода є обов`язковою умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта правопорушника. Водночас потерпіла особа має довести наявність та розмір збитків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем 09.04.2021 була нарахована йому заборгованість за період з 28.08.2020 до 01.04.2021, тобто за 7 місяців, що є неправомірним і безпідставним, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі № 295/443/17 (провадження № 61-45558св18).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29.04.2021, яка набрала законної сили 17.05.2021, у справі № 541/1629/20 скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС задоволено частково. Визнано неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 у розмірі 128 110,93 грн у виконавчому провадженні № 64991356. В іншій частині скарги відмовлено.

У вказаній справі суд встановив, що згідно з інформацією Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 29.04.2021 виконавче провадження № 64991356 завершено, а 22.04.2021 державним виконавцем Поляцко А. В. скасовано заходи примусового виконання. Оскільки виконавчий лист був виданий на стягнення аліментів лише за один місяць, тому наявні підстави визнати неправомірними дії державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості із сплати аліментів за період з 28.08.2020 до 01.04.2021 в розмірі 128 110,93 грн у виконавчому провадженні № 64991356.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення, а тому наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом («Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу) від 29 березня 2001 року використав принцип за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)», «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім того, положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (зокрема: заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратила внаслідок незаконних дій; сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральної шкоди).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08.09.2021 у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20) та від 08.12.2021 у справі № 466/5286/19 (провадження № 61-10493св21).

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача та моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що на користь позивача із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає стягненню 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, а також тих обставин, що зазначеним судовим рішенням про визнання неправомірними дій державного виконавця порушене право позивача фактично було відновлено.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 01.12.2021 у справі № 757/64086/19 (провадження № 61-15816св20).

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу понесених на послуги адвоката щодо надання правничої допомоги при вирішенні питання протиправності дій державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. у розмірі 13 770 грн, з таких підстав.

30.10.2020 між Адвокатським об`єднанням «Міллер» та ОСОБА_1 було укладено договір № 651/3/30-10-2020 про надання правничої (правової) допомоги та додаткова угода № 1 до зазначеного договору, за умовами яких Адвокатське об`єднання «Міллер» взяло на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язався оплатити замовлення у порядку та строки, визначені сторонами.

Згідно з актом надання послуг від 30.04.2021 № 196, складеним між Адвокатським об`єднанням «Міллер» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), та рахунком від 30.04.2021 № 138, наданим Адвокатським об`єднанням «Міллер», консультація щодо незаконних дій державного виконавця Власюка Л. С. (виконавче провадження № 64991356) 1,5 год (4 590 грн), скарга до суду на дії державного виконавця (виконавче провадження № 64991356) 3 год (9 180 грн), всього 13 770 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.07.2021, яка набрала законної сили 11.08.2021, у справі № 541/1629/20 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_1 на рішення, дії, державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.03.2021 у справі № 541/1629/20, в якій заявник, зокрема просив стягнути понесені ним витрати на послуги адвоката, спричинені протиправними діями відповідальних посадових осіб в сумі 13 770 грн.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ст. 22 ЦК України, яку позивач визначив підставою позову, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у ст. 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу визначені у ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом до суду про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 Цивільного кодексу України.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у ст. 16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст. 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення понесених витрат на послуги адвоката щодо надання правничої допомоги при вирішенні питання протиправності дій державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. у розмірі 13 770 грн під час розгляду іншої справи, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Отже, за змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 30.10.2020, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Міллер» та ОСОБА_1 , перелік послуг за яким зазначено в акті та відповідно до якого позивач перерахував плату за консультаційні послуги згідно надання послуг від 30.04.2021 № 196 та рахунком від 30.04.2021.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 цього Закону).

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом іншої судової справи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

У п. 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400цс18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, п. 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в іншій судовій справі, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19 та від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу у рахунок відшкодування понесених витрат на послуги адвоката, спричинених протиправними діями державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Власюка Л. С. у розмірі 13 770 грн слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються із судового збору, суд покладає на сторін пропорційно до задоволених позовних вимог

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 19, 48, 133, 255, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюка Леоніда Сергійовича, Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Власюк Леонід Сергійович (адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86).

Інформація про відповідача: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 86).

Інформація про відповідача: Управління державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області (адреса: 08134, Київська область, м. Вишневе, вул. Л. Українки, 88, ).

Суддя Тетяна ДУБАС