КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №753/193/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9176/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 5 квітня 2023 року (суддя Коренюк А.М.) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції в м. Києві Плигань Микола Олександрович про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

у грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції моральної шкоди у розмірі 22 723грн, яку він зазнав внаслідок протиправних дій старшого лейтенанта поліції батальйону №3 роти №7 Плиганя М.О. щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 2 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи, призначено справу до розгляду в судове засідання на 5 квітня 2023 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 5 квітня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 223 ЦПК України. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992грн 40коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що дії суду фактично позбавили його реалізувати передбачені Конституцією України права на справедливий суд та на доступ до правосуддя.

Позивач зазначає, що суддя Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М. була призначена на розгляд даної справи та ще двох інших справ, а саме: №753/102/23 та №753/194/23, між одними і тими самими сторонами у справах з аналогічним предметом спору, де різниця полягала лише у третій особі - працівникові патрульної поліції. Вказані справи були призначені до розгляду в один день з різницею розгляду в судовому засіданні в 1 годину. Справа №753/193/23 розглядалась другою, після справи №753/102/23, в якій суддя Коренюк А.М. висловила свою позицію щодо предмету позову, в результаті чого у задоволенні його позовних вимог було відмовлено повністю.

Позивач стверджує, що така позиція судді Коренюк А.М. викликала у нього

сумніви щодо безсторонності судді до учасників судового процесу та впевненість у тому, що рішення у справі №753/193/23 буде винесено не на його користь, а тому після проголошення короткого тексту рішення у справі №753/102/23 він заявив усне клопотання про оголошення технічної перерви у справі №753/193/23 для можливості реалізувати свої права щодо підготовки заяви про відвід суду, однак судом було відхилено таке усне клопотання як необґрунтоване та постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви у даній справі.

Також позивач вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього судовий збір за подання позовної заяви, оскільки на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у справі №127/20943/17, відповідно до якого у випадку залишення позивачем зали судового засідання, суд має право як розглянути справу за його відсутності, так і залишити позов без розгляду.

Щодо доводів позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідач зазначає, що Департамент патрульної поліції не підпадає під дію цього закону, оскільки не є органом, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури чи суду, а отже позивач не може бути звільнений від сплати судового збору із зазначених ним підстав.

Позивач та третя особа Плигань М.О. , будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.91-92, 94), при цьому, позивач повідомлений про апеляційний розгляд шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу, зазначену ним у апеляційній скарзі, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотання про перенесення засідання не подали, тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Департаменту патрульної поліції Шуміленка С.М., який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що до початку розгляду справи по суті позивач залишив залу судового засідання не погоджуючись із прийнятим цим судом рішенням по іншій справі за його позовом, що є підставою для застосування частини 6 статті 223 ЦПК України. Також суд зазначив, що, зважаючи на предмет позову та підставу звернення, позивач не звільнений від сплати судового збору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки у судове засідання учасника справи.

Частина 5 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно частини 6 статті 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить

залу судового засідання.

Отже, вказана норма закону пов`язує право суду залишити позовну заяву без розгляду за таких умов: позивач був присутній в судовому засіданні, зокрема, його особу було встановлено в підготовчій частині судового засідання; позивач залишив зал судового засідання з власної ініціативи, не бажаючи брати участі в засіданні; розгляд справи не було закінчено; позивач не подав заяви (усної чи письмової) про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 5 квітня 2023 року в судове засідання прибув позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Осипенко С.В .

Суд встановив особу позивача та представника відповідача, оголосив склад суду та роз`яснив право на заявлення відводу. Позивачем було зазначено, що він має відвід головуючому у справі та заявив клопотання про оголошення перерви для складання заяви про відвід у письмовому вигляді, яке було відхилено судом.

Також з протоколу судового засідання та технічного запису судового засідання встановлено, що після роз`яснення учасникам справи прав у судовому засіданні, позивачем було заявлено усне клопотання про розгляд справи у його відсутність. Також позивач звернувся до суду з проханням надати йому дозвіл залишити зал судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається у судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дана норма процесуального права не визначає, що клопотання про розгляд справи у відсутність учасника справи повинно бути подано тільки у письмовому вигляді.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку із залишенням позивачем зали судового засідання, оскільки останній подав усну заяву про розгляд справи у його відсутність, що не заборонено нормами процесуального права, яка не була розглянута судом, а суд помилково зазначив, що не має повноважень для розгляду такого усного клопотання позивача.

Крім того, позивач звернувся до суду з проханням залишити зал судового засідання, що не свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. При цьому суд на прохання позивача залишити зал судового засідання, зазначив, що це є правом позивача і не роз`яснив йому можливі наслідки залишення зали судового засідання.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду про залишення позову без розгляду не ґрунтується на нормах процесуального права.

Щодо стягнення із позивача судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянином незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно пункту 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянином незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Аналіз вказаної норми та назви Закону свідчить, що норми даного закону передбачають право особи на відшкодування шкоди у разі її заподіяння незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Департамент патрульної поліції не є органом, що здійснює оперативно-розшукову

діяльність, а також не відноситься до органів досудового розслідування, тому правовідносини сторін у даному спорі вищезазначений закон не регулює.

Разом з цим, згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона заподіяна незаконними діями працівника патрульної поліції.

Департамент патрульної поліції належить до виконавчої гілки державної влади, відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну поліцію».

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з позивача судового збору є помилковим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи вищенаведене, у суду першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду не було підстав для стягнення із позивача судового збору на користь держави, оскільки у даному випадку позивач взагалі не повинен був сплачувати судовий збір.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне

з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, відсутні правові підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 про відшкодування понесених ним судових витрат у зв`язку із розглядом даної апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 5 квітня 2023 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: старший лейтенант поліції третього батальйону сьомої роти Управління патрульної поліції в м. Києві Плигань Микола Олександрович про відшкодування моральної шкоди, направити до Дарницького районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 червня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Ратнікова