справа № 361/5804/23
провадження № 2/361/3424/23
УХВАЛА

18 жовтня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстрований 22 лютого 2002 року виконавчим комітетом Юровецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області, актовий запис № 3.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання, у якому просила суд надати сторонам у справі строк для примирення подружжя терміном шість місяців, оскільки вона вважає, що є можливість зберегти їхній шлюб та сім`ю.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кузьменко Л.В. подала до суду заперечення на клопотання про надання строку для примирення подружжя, у якому зазначала, що між сторонами зникла комунікація у 2020 році, відповідач ОСОБА_2 втратила до позивача почуття любові, їхня сім`я існує лише формально, адже відповідач мала намір створити нову сім`ю та восени 2020 року переїхала до іншого чоловіка в місто Вараш Рівненської області, з яким проживає на теперішній час. Періодично вона поверталася додому, але тільки задля того, щоб відвідати сина, який проживав із батьком. Намірів продовжувати шлюбні відносини із позивачем ОСОБА_1 вона не мала. Кожен з членів сім`ї мав свій бюджет. З моменту повномасштабної війни російської федерації проти України, позивач ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України. Його дружина забрала їхнього сина та остаточно поселилися у місті Вараш Рівненської області. На теперішній час сину сторін 15 років та він навчається за кордоном, розірвання шлюбу між сторонами інтереси сина жодним чином не зачіпає. З моменту подання позивачем позову про розірвання шлюбу відповідач не виявляла жодного бажання здійснити примирення безпосередньо із позивачем, а вирішила здійснювати офіційне листування через суд, хоча знає номер телефону позивача, його місце проживання та місце служби, що свідчить про відсутність реальних намірів зберегти сім`ю. Позивач ОСОБА_1 не бажає примирення із відповідачем ОСОБА_2 та не має наміру продовжувати шлюбні відносини, адже подружжя втратило почуття взаємної любові та поваги. Просила суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти надання сторонам у справі строку для примирення подружжя категорично заперечував, вказуючи, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо, подальше перебування у шлюбі суперечить його інтересам та порушує його права.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає вирішенню судом питання про надати сторонам у справі строку для примирення подружжя.

З`ясувавши думку позивача щодо заяви відповідача про надання сторонам у справі строку для примирення подружжя, перевіривши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 6, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У ч. 1 ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

У ст. 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства..

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц виклав правовий висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказав, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 206/3459/16-ц та від 21 листопада 2019 року у справі № 264/3830/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із позовної заяви ОСОБА_1 та заперечень проти клопотання відповідача про надання сторонам у справі строку для примирення подружжя вбачається, що з осені 2020 року сторони проживають окремо, подружніх відносин вони не підтримують.

Цих обставин відповідач ОСОБА_2 не заперечує, проте вважає можливим збереження шлюбу сторін.

Виходячи з наведеного, враховуючи категоричне заперечення позивача щодо надання сторонам строку для примирення подружжя, той факт, що сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, будь-яких доказів що відповідач вживала заходів щодо примирення подружжя суду нею не надано, суд вважає, що клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення подружжя є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки надання судом такого строку буде суперечити вимогам ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 56 СК України та правам позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 5, 12, 89, 182, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання сторонам строку для примирення подружжя відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дутчак І. М.