КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/1236/22 Головуючий у суді І інстанції: Шестопалова Я.В.
провадження №22-ц/824/9462/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Попова Микити Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 серпня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бучанська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2022 року до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бучанська міська рада, ОСОБА_3 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 серпня 2022 року (з урахування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 19 вересня 2022 року про виправлення описки) у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бучанська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 26 квітня 2023 року адвокат Попов М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що оскаржуваною ухвалою відмовлено заявникам у відкритті провадження у зв`язку з наявність спору про право та необхідністю заявникам звертатись до суду в порядку позовного провадження. Однак скаржник з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки суд не зазначив, з яких ознак він прийшов до висновку про наявність спору про право, адже заявники, які і є спадкоємцями, подали до суду спільну заяву, яку підтримує також і заінтересована особа - ОСОБА_3 ..

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не ухвалювалась в судовому засіданні, що на думку представника апелянта явно та грубо порушує право заявників на справедливий суд, закріплений ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", ст. 55 Конституції України.

Звернув увагу апеляційного суду на те що ніякого спору про право немає, вказана заява була подана до суду виключно з підстав відмови в оформленні спадщини нотаріусом, про що вона сама (нотаріус) вказує в листі, якій міститься в матеріалах справи. Тобто, виключно за рекомендацією нотаріуса про встановлення відповідного факту заявники звернулись до суду. Вважає, що розглядати вказане питання в порядку позовного провадження неможливо та недоречно, оскільки немає предмету спору, відтак немає позивача та відповідача.

Відзив у встановлений апеляційний судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 4 ст. 315 ЦПК України та обґрунтовував свої висновки тим, що зазначені заявниками обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що у справі наявний спір про право.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у лютому 2022 року заявники звернулись до Ірпінського міського суду Київської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлючого документу.

Заяву обгрунтовували тим, що у Свідоцтві про право власності на житло від 10.08.1994 року Орган приватизації радгоспу «Бучанський» посвідчує, що: «квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної власності, ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .»

При видачі свідоцтва про право власності у ньому були допущені помилки, які перешкоджають заявникам успадкувати вищевказану квартиру, володіти, користуватися та розпоряджатися нею.

Так, у Свідоцтві про право власності на житло, прізвище ОСОБА_2 записано, як « ОСОБА_7 », це не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області від 14 червня 2002 року, де прізвище зазначене, як « ОСОБА_8 ».

В Свідоцтві про право власності на житло також прізвище ОСОБА_6 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) записано, як « ОСОБА_7 », що не збігається із записом прізвища в Свідоцтві про смерть від 28.12.2020 року серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області де прізвище зазначене, як « ОСОБА_8 ».

Так, у Свідоцтві про право власності на житло, ім`я ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 записано, як « ОСОБА_11 », це не збігається із записом ім`я в паспорті громадянина України, що був виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області від 23 вересня 2011 року, у свідоцтві про зміну прізвища від 21 липня 2003 року, у повторному свідоцтві про народження від 20 січня 1999 року, та у свідоцтві про шлюб, виданого 23 липня 2011 року, де ім`я зазначене, як « ОСОБА_12 ».

Також встановлено, що на письмову заяву до Державного нотаріуса Фальковської Лариси Михайлівни за адресою АДРЕСА_2 , стосовно питання успадкування, було отримано відмову щодо встановлення факту належності документа, який посвідчує право власності спадкодавців та співвласників на нерухоме майно у зв`язку з наявними розбіжностями у прізвищах, іменах та іменах по-батькові. Нотаріусом було надано рекомендацію звернутись до суду для доведення факту належності документа відповідним особам (а.с. 12).

Внаслідок наявності помилок існує певна невідповідність між документами, що посвідчують особи заявників та Свідоцтвом про право власності на житло.

На підставі викладено просили суд першої інстанції:

- Встановити факт належності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , Свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1994 року, виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру АДРЕСА_3 , виданого на ім`я ОСОБА_2 .

- Встановити факт належності ОСОБА_13 ), РНОКПП НОМЕР_3 , Свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1994 року, виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру АДРЕСА_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 .

- Встановити факт належності померлому спадкодавцю ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть від 28.12.2020 р.), Свідоцтва про право власності на житло від 10.08.1994 року, виданого органом приватизації радгоспу «Бучанський» на квартиру АДРЕСА_3 , виданого на ім`я ОСОБА_6 .

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

Із змісту заяви вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявникам для подальшого успадкування спадщини на квартиру АДРЕСА_3 , тому існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житло, і саме на квартиру АДРЕСА_3 , виданий на підставі розпорядження №130 Органом приватизації радгоспу «Бучанський», від 10.08.1994 року, належить ОСОБА_2 ; ОСОБА_13 ); ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки наявна невідповідність між документами, що посвідчують особи заявників та свідоцтвом про право власності на житло.

При цьому із заяви та доданих до неї документів не вбачається наявності спору про право на стадії вирішення питання про відкриття провадження, оскільки заявники у своїй заяві ставлять лише питання встановлення факту належності їм свідоцтва про право власності на житло, які необхідні для вирішення питання щодо успадкування спадщини.

Крім того, у листі-відповіді державного нотаріуса Фальковської Лариси Михайлівни стосовно питання успадкування на заяву ОСОБА_2 лише повідомлено заявницю про відмову щодо встановлення факту належності документа через розбіжності прізвищ та імені у наданих нею документах, а не через відсутність у неї такого права.

Таким чином, даних, які б спростовували викладені заявниками обставини та свідчили би про наявність у справі спору про право, у суду на момент відкриття справи не було, в зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є необґрунтованим та передчасним.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимоги заявлені у заяві заявниками, визначені та передбачені положенням ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, на що суд першої інстанції уваги не звернув

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Ірпінським міським судом Київської області ухвалу від 08 серпня 2022 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Попова Микити Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 08 серпня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник