Провадження № 2/750/2110/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 200000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2023 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 11 років. Внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення позивач втратила дочку - ОСОБА_3 , а її онук матір. Відповідно до статті 23 ЦК України вона має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 200000 грн. і просить стягнути її з відповідача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позов не подав.

На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2023, який залишено без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13.09.2023, у справі № 750/5009/22, ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років (а.с. 5-12).

Так, зі змісту вироку вбачається, що 27.05.2022 ОСОБА_2 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачуючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, умисно, здійснив два постріли з пістолету, котрий є вогнепальною зброєю, зарядженого патронами, спорядженими гумовими метальними снарядами травматичної дії, одним з яких влучив у стіну над головою потерпілої, а іншим в обличчя ОСОБА_3 , чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причино-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 на місці події від набряку головного мозку, внаслідок кульового поранення голови.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку з пошкодженням майна. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено судам в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від протиправних дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими обставинами кримінального правопорушення, зазначеними у вироку.

Отже, вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що призвело до смерті дочки позивача, останній безумовно було завдано моральної шкоди.

Як вказує позивач у позовній заяві, вона втратила єдину дочку, а її онук залишився без матері. Моральна школа виразилась у душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я.

Визначаючи розмір шкоди, суд виходить з наведених вище норм, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому суд погоджується з запропонованим позивачем розміром моральної шкоди в сумі 200000 грн.

Даний розмір відшкодування завданої злочином моральної шкоди, на думку суду, враховує всі обставини та відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, частиною третьою статті 105, статтями 110-112 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; паспорт НОМЕР_2 ) про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200000 грн. (двісті тисяч грн.) у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя