Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/470/23
Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Савчака А.В.,
секретаря судових засідань Винницької А.Р.,
представника позивача Гайової Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення збитків за вчинення самовільної порубки лісу , -
Філія «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків за вчинення самовільної порубки дерева, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Романівському лісництві ВВП «Надлісництва Бібрка» філії «Львівське лісове господарство» в кварталі 42 виділ 16, не маючи лісорубного квитка чи іншого спеціального дозволу на рубку, вчинив самовільно порубку одного сухостійного дерева породи бук лісовий, діаметром пня 84 см, що підтверджується протоколом про адміністративне порушення вимог лісового законодавства № 000028 від 17.02.2023 року.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала , дала пояснення аналогічні заявленим вимогам. Повов просить задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечила.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, (відправлення судової повістки поштою та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі наступних міркувань.
З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 було запропоновано добровільно відшкодувати збитки, спричинених державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.
Усі ліси України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування згідно ст. 7 Лісового Кодексу України. Органи державного агентства лісових ресурсів на місцях, тобто лісові підприємства ( в т. ч. філія «Львівське лісове господарство») є органами, що здійснюють державне управління в галузі охорони лісу згідно ст. 86, 89 Лісового Кодексу України.
Згідно ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні підлягає ліс.
Позов пред`явлено в інтересах держави в особі філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», оскільки ліси України с природним ресурсом загальнодержавного значення згідно ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього середовища». Філія «Львівське лісове господарство», як місцевий орган державного агентства лісових ресурсів є спеціально уповноваженим органом лісового господарства згідно ст. 17 Лісового Кодексу України. Державний контроль за охороною, захистом лісів здійснюється спеціально уповноваженими державними органами лісового господарства згідно ст. 19 Лісового Кодексу України.
Громадяни несуть відповідальність за порушення лісового законодавства, а саме у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, що тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно п.1 статті 105 Лісового Кодексу України. Особи несуть відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища згідно ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» і кримінальну відповідальність згідно статті 246 кримінального кодексу України.
Особи, які вчинили вищезгадані лісопорушення зобов`язані відшкодувати заподіяну шкоду п. г, д ст. 12; п. є ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 107 Лісового Кодексу України.
Згідно ст. 24 Лісового Кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Статтею 293 ЦК України передбачено, що діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності.
Згідно із статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.
Відповідно до статті 69 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.
Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» передбачено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу.
Статтею 105 Лісового Кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно із статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.
Відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.
Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Несплата відповідачем ОСОБА_1 шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, призводить до ненадходження до бюджету коштів, необхідних для забезпечення функцій Держави, визначених Конституцією України, та відповідно завдає шкоди інтересам держави.
Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За таких підстав позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи спір, суд, відповідно до статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» суму сплаченого судового збору в сумі 2684,00 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 12, 13, 80, 81,82, 89, 128, 131, 141, 223, 259, 263-265, 274-279, 280-284 ЦПК України, статтями 1166 ЦК України, статтею 107 Лісового кодексу України, статтями 16, 20-2,41,68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України»

м.Львів, вул.Яворницького, 8-Б

Відповідач: ОСОБА_1

с.Стрілки Львівського району

Повний текст рішення виготовлено 21.06.2023р.

Суддя А. В. Савчак