П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Київ

Справа №756/1857/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/4960/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Шевчука А.В., 01 грудня 2022 року в м. Києві, повний текст рішення складений 23 грудня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення страхових виплат, відшкодування завданих збитків та заподіяної моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- стягнути з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» страхове відшкодування у розмірі 35768,70 грн, та 2500,00 грн - витрат на проведення автотоварознавчої експертизи;

- стягнути з ОСОБА_2 суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідної для повного відновлення порушеного права у розмірі 33677,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 та АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» солідарно суму судових витрат, пропорційно задоволених вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 жовтня 2021 року в м. Києві по просп. Г. Сталінграду, 60, ОСОБА_2 , який керував автомобілем «JEEP» д.н.з. НОМЕР_1 вчинив ДТП, а саме рухаючись заднім ходам, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року у справі №756/17681/21 відповідача було визнано винним у вчиненні даного ДТП.

Позивач вказує, що згідно висновку ФОП « ОСОБА_3 » №39/17.11.21 від 16 листопада 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 69445,9 грн.

Позивач зазначає, що 26 жовтня 2021 року подала заяву в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про страхове відшкодування, але останні виплату не здійснили.

Позивач зазначає, що може розраховувати на страхове відшкодування з боку АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у розмірі 35768,7 грн.

Окрім того, позивач вказує, що для повного відновлення порушених прав (ремонту автомобіля) за нею закріплено право на отримання різниці з ОСОБА_2 між страховою виплатою і фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 33677,20 грн.

Також зазначає, що ставши учасником ДТП, позивач зазнала стрес, змушена пересуватися громадським транспортом , що приносить позивачу великі незручності, також позивач змушена шукати якісний автосервіс та контролювати якість виконання ремонту, що також приносить незручності та забирає час. У зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення страхових виплат, відшкодування завданих збитків та заподіяної моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 суму в рахунок страхових виплат у розмірі 35768 (тридцять п`ять тисяч сіммсот шістдесят вісім гривень) 70 копійок, понесені витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот гривень) 00 копійок та сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та частину сплаченого судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що станом на момент розгляду справи АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» не здійснило страхові виплати позивачу, тому в межах заявлених позивачем вимог з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» підлягає стягненню страхове відшкодування саме у розмірі 35768,70 грн. Окрім того, з АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» підлягають стягненню понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 2500,00 грн.

Також суд вказав, що визначена у висновку ФОП « ОСОБА_3 » №39/17.11.21 від 16 листопада 2021 року сума вартості відновлювального ремонту у розмірі 69445,9 грн не перевищує ліміту відповідальності власника застрахованого транспортного засобу у розмірі 100000,00 грн, а тому вимоги позивача про стягнення в результаті ДТП майнової шкоди з ОСОБА_2 , є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі пошкодженням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з ОСОБА_2 . Суд враховує глибину душевних страждань і переживань позивача, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру моральної шкоди з 10000,00 грн до 5000,00 грн.

Не погодилась із вказаним рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на її користь суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, позивач, нею подано апеляційну скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та неправильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що суд жодним чином не вказав правові підстави свого рішення. Відмовляючи в стягненні з ОСОБА_2 на її користь компенсації збитку в розмірі 33677, 20 грн, суд не врахував, що позивач зазначала про перевищення межі страхової виплати (35768,70 грн), а не про ліміт відповідальності (100000,00 грн), що є суту різними поняттями.

Тобто, за позивачем, для повного відновлення її права, закріплено право на отримання різниці в розмірі 33677, 20 грн з ОСОБА_2 між страховою виплатою, яка становить 35768, 70 грн та фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля 69445, 90 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було неправильно засновано норми матеріального права.

На підставі викладеного, просить змінити рішення щодо пункту 3 прохальної частини, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідну для повного відновлення порушених прав в розмірі 33677,20 грн, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі солідарно, пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2021 року в м. Києві по просп. Г. Сталінграду, 60, ОСОБА_2 , який керував автомобілем «JEEP» д.н.з. НОМЕР_1 вчинив ДТП, а саме рухаючись заднім ходам, здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року у справі №756/17681/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даного ДТП.

Згідно висновку ФОП « ОСОБА_3 » № 39/17.11.21 від 16 листопада 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 69445,9 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні становить 44710,88 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «JEEP» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» за полісом обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 квітня 2021 року, відповідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130000,00 грн /а.с. 53/.

Позивач в позові зазначала, що з урахуванням ч.2 ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», може розраховувати на страхове відшкодування з боку СК АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у розмірі 35768,7 грн. А тому вважала, що для повного відновлення порушених прав (ремонт автомобіля) за нею закріплено право на отримання різниці з ОСОБА_2 між страховою виплатою і фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля 33677,20 грн (69445,90 грн - 35768,70 грн).

Станом на момент розгляду справи АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» не було здійснено страхову виплату позивачу.

Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові № 645/3746/16 від 07.02.2019 року Верховний Суд зазначив, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові ( без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. …. Доводи касаційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна. В даному випадку судами вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача, транспортного засобу.

Відповідальність відповідача застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відшкодування за яким має особливості, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила ст. 29 Закону №1961-IV покладають на страховика обов`язок у разі пошкодження транспортного засобу відшкодувати потерпілому не всі витрати, а лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому законом порядку.

Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, розмір страхової виплати визначається з урахуванням зносу автомобіля, що, у свою чергу, згідно ст.1194 ЦК України, покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у разі її недостатності.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивачем не оскаржується, очевидних вимог порушення законодавства в цій частині не вбачається, а тому, в силу ст. 303 ЦПК України, в цій частині рішення суду перегляду апеляційним судом не підлягає, так як виходить за межі апеляційної скарги.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом лише в частині вирішення позовних вимог пред`явлених позивачем до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 24 жовтня 2021 року, за участю сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та наявності вини відповідача у ній. Також встановлено, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.

Згідно висновку ФОП « ОСОБА_3 » № 39/17.11.21 від 16 листопада 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 69445,9 грн, а відповідно вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 44710,88 грн.

Належних та допустимих доказів на спростування вказаного звіту щодо вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять та відповідачем ОСОБА_2 надано не було.

Позивач в позові зазначала, що з урахуванням ч.2 ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», може розраховувати на страхове відшкодування з боку СК АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у розмірі 35768,7 грн. А тому вважала, що для повного відновлення її порушених прав (ремонт автомобіля) за нею закріплено право на отримання різниці з ОСОБА_2 між страховою виплатою і фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля 33677,20 грн (69445,90 грн - 35768,70 грн).

Разом з цим, оскільки відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що у даному випадку становить 47710,88 грн, проте позивач посилаючись на п. 36.2 статті 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що може розраховувати на виплату їй відшкодування в розмірі 35768,70 грн (-20% ПДВ), то розрахунок позивачем різниці між фактично завданою шкодою та тим розміром страхового відшкодування, з яким позивач погоджується, слід вважати необґрунтованим.

З наведеного вбачається, що позивач погоджується на виплату їй страховиком страхового відшкодування у розмірі 35768,70 грн, що свідчить про відмову потерпілої від одержання відшкодування в більшому розмірі від страховика, а саме в розмірі 47710,88 грн.

За таких обставин, на відповідача ОСОБА_2 неможливо покладати відповідальність за шкоду у межах суми 33677,20 грн (69445,90 грн - 35768,70 грн), адже розмір страхового відшкодування у разі його визначення відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав становити суму 47710,88 грн.

При цьому слід також зазначити, що сума в розмірі 11942, 18 грн (47710,88 грн - 35768, 70 грн) - це сума податку на додану вартість, яка підлягає стягненню лише у випадку доведеності понесення позивачем таких витрат. Натомість матеріали справи не містять таких даних. А тому вказана сума не підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Виходячи із конкретних обставин даної справи, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути суму відшкодування заподіяної шкоди, яка обчислюється як різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме 24735,02 грн (69445,90 грн - 47710,88 грн).

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач вправі отримати відшкодування з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача частково та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з прийняттям в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь суми відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 24735,02 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та часткове задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині (на 73%), то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1176,03 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року в оскаржуваній частині - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в сумі 24735, 02 та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1176,03 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук