Справа № 755/8766/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Якимець О.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К. С.,

представника позивача - Рябко С. О. ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шинкарук М. М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 (далі - відповідач-1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича (далі - відповідач-2, приватний нотаріус) у якому просить: визнати протиправними дії реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича щодо проведення державної реєстрації припинення обтяження рухомого майна за реєстраційним номером 14668867 від 04.12.2014; зобов`язати реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича скасувати запис про вилучення обтяження реєстраційний номер 14668867 від 04.12.2014 (контрольна сума Г2А1912БДА) та поновити в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про обтяження № 14668867 від 04.12.2014 (контрольна сума Г2А1912БДА) за договором застави автомобіля № 15/20-2008-ЗА віл 31.07.2008 з дати вилучення такого запису - 15.03.2017; вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що 31.07.2008 між ПАТ «БГ Банк» та ОСОБА_2 кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, 31.07.2008 між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, яке на праві власності належить відповідачу-1. 05.08.2008 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстроване приватне обтяження, яке надалі продовжено до 19.08.2013 та 04.12.2019 відповідно. 19.08.2018 між банком та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором та договором застави. Однак 15.03.2017 предмет застави було продано відповідачем-1 третій особі на підставі договору купівлі-продажу. На момент продажу запис про обтяження транспортного засобу було вилучено приватним нотаріусом на підставі заяви ПАТ «БГ БАНК» від 15.03.2017. Позивач звертає увагу, що ПАТ «БГ Банк» не надавало згоди на відчуження автомобіля та із жодними заявами до реєстратора про вилучення спірного запису не звертався, приватний нотаріус не перевірив документи особи, яка подала таку заяву, а відтак останній діяв в супереч вимогам чинного законодавство.

Відповідачем-1 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що є неналежним відповідачем, адже заставне майно продано третій особі на підставі договору купівлі-продажу та такий набув право власності на автомобіль. Окрім цього, відповідач-2 є неналежним відповідачем, оскільки не є учасником спірних правовідносин. Приватний нотаріус як реєстратор припинив спірне обтяження і виключення відповідного запису із Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі заяви стягувача. У зв`язку із наведеним просить у позові відмовити.

Представником відповідача-2 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що третя особа є добросовісним набувачем, адже придбала автомобіль у момент відсутності будь-яких обтяжень на рухоме майно в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, у відповідності до ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 388 ЦК України. Отже, третя особа набула у власність автомобіль, як добросовісний набувач без обтяжень і обтяження, стосовно якого позивач звернувся до суду є не чинним для нього, а тому не може бути поновлено. Окрім цього, просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, адже оскаржувані позивачем дії мали місце 15.03.2017, а тому будь-яка особа, в тому числі банк мав можливість дізнатися про порушення свого права внаслідок вчинення оскаржуваних дій. З позовом до суду позивач звернувся у травні 2021 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача-1 у якому викладено наступні пояснення. Вважає, що відповідачі є належними відповідачами у цій справі, адже відповідач-1, знаючи що спірний автомобіль перебуває у заставі банку, здійснив його відчуження всупереч цьому, а приватний нотаріус, як реєстратор без правових підстав припинив обтяження заставного транспортного засобу. Право вимоги за кредитним договором та договором застави перейшло до позивача за договором факторингу, укладеного між банком та позивачем 12.10.2018, про що повідомлено відповідача-1 листом банку від 17.10.2018. Згода на відчуження автомобіля відповідачу-1 ані банком, ані позивачем не надавалась. Крім того, приватний нотаріус не вчинив усіх необхідних дій для перевірки особи, яка подала заяву про припинення спірного обтяження. Просить позов задовольнити.

03 червня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва справу передано за територіальною підсудністю на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

11 жовтня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва позовну заяву залишено безе руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали суду.

19 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

11 квітня 2022 року ухвалою суду заяву представника позивача про забезпечення позову у справі повернуто заявнику.

02 грудня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у відповідача-2.

02 березня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

05 травня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у Київському державному нотаріальному архіві.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні представник відповідача-1 заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справу повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

Суд установив, 31 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний банк розвитку та партнерства» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «БГ Банк») (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 15/20-2008 (далі - договір, кредитний договір) /том 1, а.с. 12-15/.

Відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 50000,00 дол. США на придбання автомобіля марки «Toyota Seguoia», зі сплатою 16,5% річних за користування кредитом. Строк повернення кредиту 30 липня 2015 року. Банк надає кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а останній повертає кредитні кошти згідно з графіка, який є невід`ємною частиною цього договору (п. п. 1.1, 1.3, 2.3 договору).

10 грудня 2008 року та 18 лютого 2009 року укладено договір № 1 та договір № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 15/20-2009 від 31.07.2008 / том 1 а.с. 18, та 18 зворотня сторона/.

31 липня 2008 року між банком (заставодержатель) та позичальником (заставодатель) укладено договір застави автомобіля № 15/20-2008-ЗА (далі - договір застави). Заставою забезпечуються вимоги, що виникають за кредитним договором. Предмет застави - автомобіль марки «Toyota Seguoia», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (п. п. 1.1, 2.1, 3.1) /том 1, а.с. 19-21/.

05 серпня 2008 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна: вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, підстава обтяження - договір застави автомобіля, об`єкт обтяження - автомобіль марки «Toyota Seguoia», д.н.з. НОМЕР_1 , відомості про обтяження відчуження - заборона відчужувати, обтяжувач - ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства», боржник - ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання - 50000,00 дол. США, строк виконання зобов`язання - 30.07.2015, термін дії обтяження - 05.08.2013, реєстраційний номер 7689656 /том 1, а.с. 30/.

Надалі, відомості про обтяження щодо предмету застави було продовжено за заявою обтяжувача, що підтверджено витягом про реєстрацію в держаному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.08.2013, із терміном дії обтяження до 19.08.2018, реєстраційний номер 13857573 та від 04.12.2014, із терміном дії обтяження до 04.12.2019, реєстраційний номер 14668867 / том 1, а.с. 31, 32/.

26 липня 2010 року між банком (кредитор) та ОСОБА_4 (поручитель) та відподівачем-1 (позивальник) укладено договір поруки №15/20-2008-2 ( далі - договір поруки) /том 1, а.с. 104-105/. Предметом договору поручитель зобов`язується солідарно із позичальником відповідати в повному обсязі перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитним договором № 15/20-2008 від 31.07.2008.

20 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №102018/ПУЛ (далі - договір відступлення). Предметом договору, зокрема був також кредитний договір та договір застави автомобіля, що підтверджено додатком № 1 до договору відступлення, що є невід`ємною частиною останнього. Загальна заборгованість за кредитним договором 546820,02 грн /том 1, а.с. 22-27/.

04 грудня 2019 року реєстратором Новейко-Вадіс О. Г. Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна: вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, документ-підстава обтяження - договір застави автомобіля, об`єкт обтяження - автомобіль марки «Toyota Seguoia», д.н.з. НОМЕР_1 , відомості про обтяження відчуження - заборона відчужувати, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Єврейська факторингова компанія розвитку», боржник - ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання - 546820,02 дол.США, строк виконання зобов`язання - 30.07.2015, термін дії обтяження - 04.12.2024, реєстраційний номер 27283508 /том 1 а.с. 33/.

Право власності ОСОБА_2 на автомобіль, який був предметом застави, підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 /том 1, а.с. 28/.

Суд установив, що відповідно до витягу про реєстрацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису) від 15.03.2017, з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вилучено запис 14668867 з контрольною сумою Г2А1912БДА, підстава вилучення - заява про реєстрацію змін обтяження рухомого майна, 626970574, 15.03.2017 об 12:59:41, Публічне акціонерне товариство «БГ БАНК», дата та час реєстрації - 15.03.2017, реєстратор - приватний нотаріус Незнайко Є. В., контрольна сума ВАВБ0Г270В /том 1, а.с. 7/.

Цього ж дня, ОСОБА_2 , здійснив відчуження транспортного засобу, який був предметом договору застави, за договором купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_3 .

На переконання позивача вилучення з Державного реєстру спірного приватного обтяження та подальше відчуження транспортного засобу (об`єкту обтяження) впливає на права позивача, порушує умови договору застави, вимоги ЦК України, Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст. 17 зазначеного Закону заставодавець може відчужити заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання (ст.ст. 27, 28 Закону).

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна (ст. 1).

Так, згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 10 цього Закону у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом (ст. 12).

Системний аналіз ч. 3 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дозволяє дійти висновку про те, що у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Позивач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу був відсутній відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Тобто, у разі відчуження спірного автомобіля боржником за відсутності реєстрації обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі кредитного договору, зазначене обтяження не зберігає свою силу для нового власника (покупця), а реєстрацію такого обтяження після припинення застави рухомого майна у зв`язку з переходом права власності на предмет застави до іншої особи - добросовісного набувача слід вважати безпідставною.

Зазначений висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №661/3344/17, від 02.12.2020 року у справі № 681/909/19.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до переконання про те, що на момент відчуження спірного автомобіля боржником, яким є ОСОБА_2 , транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна будь-яких обтяжень не існувало, а відтак новий власник транспортного засобу ОСОБА_3 є добросовісним набувачем рухомого майна, а тому в силу закону спірне обтяження не зберігає свою силу для нового власника (покупця).

Позивач також наводить аргументи про те, що під час подання обтяжувачем заяви про припинення обтяження реєстратором Державного реєстру не встановлено особу, яка подала відповідну заяву. Щодо зазначених доводів суд зазначає.

Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.

Згідно з п. 19 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок) ( в редакції чинній на момент припинення обтяження) під час подання заяви обтяжувач пред`являє паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі, коли уповноважена ним особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи, - відповідну довіреність.

Відповідно до п. 20 Порядку реєстратор відмовляє у внесенні змін і додаткових відомостей до запису в разі, коли: обтяжувач не пред`явив паспорт чи інший документ, що посвідчує особу ,а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи, - відповідну довіреність.

При цьому реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Суд установив, що станом на 15.03.2017 обтяжувачем спірного транспортного засобу був ПАТ «БГ Банк», а відтак саме обтяжувач був суб`єктом звернення з заявою про припинення обтяжень і виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ухвалою суду від 05 травня 2023 року витребовувалась у Київському державному нотаріальному архіві інформація на підставі яких документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. 15.03.2017 були вчинені дії щодо вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження №14668867 від 04.12.2014 (контрольна сума Г2А1912БДА).

Відповідно до листа Київського державного нотаріального архіву від 18 травня 2023 року №1337/01-21 надано відповідь, що відповідно до протоколу №208/11-21 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.08.2021, було погоджено акт № 2 про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса КМНО Незнайко Є. В. Серед справа внесених до акта є документи (запити, заяви, витяги, інформаційні довідки за період з 12.01.2017 по 21.06.2017.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що будь-яких доказів подання заяви про припинення обтяження не уповноваженою особою банку, що було б підставою для прийняття реєстратором рішення про відмову у внесенні відомостей до запису про обтяження рухомого майна щодо припинення обтяження, суду не надано.

Крім того, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5, передбачено, що перед унесенням змін до запису реєстратор повинен знайти необхідний запис у Реєстрі. Ідентифікація запису в Реєстрі здійснюється за його реєстраційним номером. Для запобігання помилкам та гарантії внесення змін саме до того запису застосовується контрольна сума запису.

Реєстраційний номер та контрольна сума запису надаються при реєстрації запису в Реєстрі та відображаються у витязі про реєстрацію в Реєстрі, один примірник якого видається обтяжувачу чи уповноваженій ним особі, а другий - надсилається боржнику. Реєстраційний номер запис. Реєстрі є незмінним протягом усього часу його існування, а контрольна сума перераховується після внесення кожної зміни до цього запису.

З огляду на викладене, внесення до Реєстру відомостей про припинення обтяжень рухомого майна може бути здійснене лише на підставі:- належним чином заповненої заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна встановленої форми, яка подається особисто обтяжувачем або уповноваженою ним особою, з обов`язковим пред`явленням відповідних документів;- рішення суду, із обов`язковим зазначенням необхідних ідентифікаційних даних відповідного запису - реєстраційний номер запису та контрольна сума.

Таким чином, при здійсненні державної реєстрації обтяження рухомого майна реєстратор Реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню/виключенню до/з Реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. При цьому, реєстратор не уповноважений на прийняття владних управлінських рішень щодо накладення чи припинення обтяжень та на здійснення правової оцінки відомостей, що містяться у заявах.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що саме відповідачем-2 вчинено протиправні дії щодо проведення державної реєстрації припинення обтяження рухомого майна за реєстраційним номером 14668867 від 04.12.2014, що останнім не перевірено повноваження уповноваженої особи банку, що могло бути підставою для відмови у вчиненні реєстраційних дій щодо припинення обтяження, а відтак порушено право позивача як заставодержателя на транспортний засіб.

Позивач наводить доводи про те, що ані банк, ані позивач не давали згоди (дозвіл) відповідачу-1 на відчуження транспортного засобу, чим порушено вимоги чинного законодавства та умови договору застави. Щодо зазначених доводів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Тобто, у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Позивач набув за договором відступлення права вимоги, укладеного 12.10.2018 між банком та позивачем, право вимоги за кредитним договором та договором застави, а відтак на момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля (15.03.2017), товариство немало статусу обтяжувача.

15 березня 2017 року було припинено обтяження на транспортний засіб у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за заявою обтяжувача; транспортний засіб (предмет застави) був відчужений відповідачем-1 третій особі, а відтак застава не є чинною при переході права власності на предмет застави для іншої особи (добросовісного набувача), адже обтяження не було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Щодо доводів відповідача-1 про те, що до позивача не перейшло право вимоги за договором відступлення прав вимоги від 12.10.2018, адже не подано доказів сплати у повному обсязі коштів банку, суд звертає увагу, що договір від 12.10.2018 за своєю юридичної природою є договорами про відступлення права вимоги.

Відповідно до п. 4.1 договору про відступлення права вимоги сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 49629,93 грн.

Аналізуючи умови договору від 12.10.2018 за ним було відступлена дійсна вимога, яка існувала на момент переходу цих прав, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними.

Будь-яких доказів визнання договору від 12.10.2018 недійсним суду не подано, а тому такий є дійсним, а вітак доводи відповідача-1 з цих міркувань суд оцінює критично та не бере до уваги.

А щодо аргументів відповідача-1 про те, що співвідповідачі є неналежними у цій справі, що є підставою для відмови у позові, суд відмічає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 52 ЦПК України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право визначення відповідача у справі належить позивачу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 523/9076/16-ц), визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

По суті, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Згідно з ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження. Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Відтак, внесення відповідних змін до попереднього запису про обтяження реєстратором здійснюється останнім не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою.

Отже, реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати заяву обтяжувача про припинення обтяження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа № 823/2042/16) спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, за результатами розгляду справи, враховуючи установлене вище, а також беручи до уваги зміст і характер відносин між учасниками справи, суд прийшов до переконання про те, що даний спір стосується припинення обтяження відносно рухомого майна - автомобіля (предмета застави), а тому приватний нотаріус є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Щодо ОСОБА_2 як належного відповідача у цій справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 320/9049/18 (провадження № 61-8431св20) належним відповідачем у справі про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора на нерухоме майно має бути саме особа , за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості.

Відтак, суд вважає за можливе застосувати відповідний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин щодо рухомого майна - автомобіля (як предмета застави).

Обтяжувачем у спірному обтяженні на момент припинення обтяження був ПАТ «БГ Банк», однак такий припинив свою діяльність шляхом ліквідації, що підтверджено інформацією розміщеною на офіційному сайті Національного банку України.

Однак, на момент зварення до суду із позовом право власності на автомобіль зареєстровано за третьою особою, яка є добросовісним набувачем транспортного засобу, та щодо автомобіля якого позивач просить поновити запис про обтяження такого за договором застави.

Новий власник транспортного засобу - ОСОБА_3 , який у справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; така особа не набула статусу відповідача або співвідповідача, адже клопотань із цього питання від сторони позивача не надходило.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в цивільному суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, суб`єкт, право якого порушено, може захистити його у конкретний спосіб, що передбачений законом або договором. Способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, які передбачені законом (договором), спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів.

Відтак, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що "належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)".

Оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з даним позовом, захистити своє порушене право власності не має змоги, і на час звернення із позовною заявою до суду на переконання позивача порушується його право як заставодержателя рухомого майна, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом визнання протиправними дій ресторатора щодо проведення державної реєстрації припинення обтяження рухомого майна (вимога-1), яка мала б супроводжуватись визнанням права заставодержателя щодо рухомого майна, адже вимога-2, на переконання суду не призведене до реального поновлення порушеного права позивача у практичному аспекті.

Щодо клопотання відповідача-2 про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідач-2 наводить аргументи про те, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 17 березня 2017 року, адже саме з цього дня у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було припинено обтяження щодо рухомого майна про що ПАТ «БГ БАНК» було відомо, або останній міг дізнатися.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку.

Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права у 21 травня 2021 року, що підтверджено поштовим конвертом, який містить у матеріалах справи.

Із матеріалів справи суд установив, що про договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором застави був укладений 12.10.2018 та в цей день передано позивачу відповідні договори.

Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позивач міг дізнатися про порушення свого права щодо припинення обтяження на рухомому майно за договором застави за яким перейшло право вимоги до позивача під час укладення договору від 12.10.2018, а відтак позов подано до суду у межах трирічного строку позовної давності.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що у позові необхідно відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, що підтверджено документом, який міститься у матеріалах справи. Відтак, понесений позивачем судовий збір необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», місцезнаходження - місто Київ, вулиця Глибочицька, буд. № 40 х, ;

відповідач ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича, місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 12 червня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець