Ухвала

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 463/3647/15

провадження № 61-1056св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М.Ю.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними

за касаційною скаргою адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року у складі судді Грицка Р. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати недійсними договори про надання траншів за 2007 рік - від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651, від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651, від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651, від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651, та за 2008 рік - від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651, від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651, від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, укладені згідно з Рамковою угодою від 25 квітня 2007 року № 0651, договір № 1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 28 квітня 2007 року, укладені між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк»), та застосувати наслідки недійсності правочинів, передбачені статтею 216 ЦК України;

визнати недійсними: договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651; договір від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, укладені між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк»;

визнати недійсними п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651; п. 1.1. договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651; п. 1.1 договору від 12 січня 2009 року № 1 про внесення змін до договору траншу від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, укладених між ОСОБА_1 та АТ «ПроКредит Банк»;

зобов`язати АТ «ПроКредит Банк» додатки № 1 до усіх додаткових договорів про внесення змін до договорів траншу від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651, від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651, від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651, від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651, від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651, від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651, від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, привести у відповідність до визначеної відсоткової ставки у договорах про надання траншів від 25 квітня 2007 року № 3.16899/0651, від 28 серпня 2007 року № 3.18513/0651, від 14 листопада 2007 року № 3.19442/0651, від 28 грудня 2007 року № 3.20127/0651, від 18 січня 2008 року № 3.20307/0651, від 06 березня 2008 року № 3.20842/0651, від 28 березня 2008 року № 3.21191/0651, від 30 квітня 2008 року № 3.21399/0651, зарахувавши щомісячну переплату у погашення основної суми заборгованості та врахувати щомісячне зменшення залишку основної суми боргу на переплату попереднього місяця.

Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 27 липня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Львівський апеляційний суд постановою від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 20 січня 2023 року, адвокат Курилич А. Я. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

15 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії і складності справи, справу розглянути колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною одинадцятою статті 34, частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та визнання окремих умов договору недійсними за касаційною скаргою адвоката Курилича Андрія Ярославовича як представника ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов