БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2255/22
Провадження № 2/497/101/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря судового засідання Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за нею, ОСОБА_1 , в порядку спадкування після матері ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі 0,60 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифікатів на земельну частку пай серії ОД № 0173497 та серії ОД №0173115 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області.

Ухвалою суду від 16.11.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

17.03.2023 року Одеським державним нотаріальним архівом було надано копії спадкових справ №592/08 щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 136/2013 щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 03.05.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та розгляд справи просила здійснити у її відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщалася відповідно до чинного законодавства. Заявою від 15.05.2023 року позовні вимоги визнав у повному обсязі та справу просив розглянути у відсутність представника.

Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Спадкоємцем є її донька ОСОБА_1 , згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_2 , що вбачається з матеріалів спадкової справи № 136/2013.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне їй майно, в тому числі право на земельну частку пай розміром 0.30 умовних кадастрових гектара згідно сертифікату серії ОД №0173497.

Також, за життя, ОСОБА_2 отримала у спадок від ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку пай розміром 0.30 умовних кадастрових гектара згідно сертифікату серії ОД №0173497, що вбачається з матеріалів спадкової справи №592/08.

За повідомленням Управління надання адміністративних послуг відділ №3 Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 04.07.2022 року середній розмір земельної частки (паю) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових гектара (у тому числі - 1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га та виноградники - 0.2526 у.к.га). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише земельні ділянки під ріллею, право під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалося в умовних кадастрових гектарах, числа, якими зазначалася відповідна площа, завжди округлювалися до десятих (одна цифра після коми). Таким чином в усіх документах, які складалися з цього приводу, завжди зазначалася площа 0.3 га.

Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і грамадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 реалізували своє право власності на земельну ділянку лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом кожної.

Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було.

Позивач мав намір оформити належним чином своє право на земельну частку (пай), втім Кубейської сільської ради від 27.06.2022 року йому було відмовлено у виділенні в натурі на місцевості земельних часток (паїв) під багаторічними насадженнями у зв`язку з відсутністю в свідоцтві про право на спадщину інформації про спадкування ним саме права на земельну частку (пай).

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Положеннями ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем першої черги, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його матері.

Разом з цим його право порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя ОСОБА_2 не оформила належним чином своє право на земельну частку (пай) розміром 0.60 у.к.га на багаторічні насадження.

Також приватний нотаріус Постановами від 20.02.2023 року відмовила позивачу в оформленні свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом…

Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що мати позивача мала право на земельну частку (пай) розміром 2.0 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», яке залишилось нереалізованим в розмірі 0.3 умовні гектари під багаторічними насадженнями. Аналогічна ситуація з успадкованим ОСОБА_2 за заповітом після смерті ОСОБА_3 нереалізованим правом у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», в розмірі 0.3 умовні гектари під багаторічними насадженнями

З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Також суд враховує, що позовні вимоги визначні відповідачем в повному обсязі.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

За викладених обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 200, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну частку (пай) під багаторічними насадженнями в розмірі 0,60 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікатів на земельну частку пай серії ОД № 0173497 та серії ОД №0173115 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький