Провадження № 2/752/7487/23
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатовою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

в жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Орловську В.А. звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова група «Оберіг», в якому просив стягнути із відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» невиплачене страхове відшкодування в сумі 69269,68 грн., а також стягнути із відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду (різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою) в сумі 87928,40 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., та витрати на проведення експертизи в сумі 3000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.06.2023 року о 20-25 год. в м. Києві по вул. Майкопській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2023 року у справі № 752/14197/23, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 на момент аварії була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до страхового полісу № 209854715. Відповідно до звіту № 07/22.07.23 від 21.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 склала суму в розмірі 69269,68 грн., а вартість відновлювального ремонту - 157198,08 грн. Крім того, позивачем було сплачено за проведення зазначеного звіту кошти в сумі 3000,00 грн. Позивач вказує, що він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, однак, ТДВ «Страхова група «Оберіг» виплату коштів не здійснила, в зв`язку з чим зі страхової компанії на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодуванн в сумі 69269,68 грн. Крім того, позивач вказує, що винна в ДТП особа має відшкодувати позивачу різницю між розміром вартості відновлювального ремонту автомобіля (157198,08 грн.) та страховим відшкодуванням (69269,68 грн.), яка становить суму в розмірі 87928,40 грн. Крім того, позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій винуватця ДТП йому було завдано моральної шкоди, оскільки, в зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу, позивач був позбавлений можливості користування основним засобом пересування, що негативно вплинуло на його моральний стан. Позивач зазначає, що протиправними відповідача ОСОБА_2 йому було завдано моральних страждань, що оцінено позивачем в сумі 10000,00 грн., а відтак вказана сума підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що завдані збитки відповідачами позивачу не відшкодовані, а тому, останній, вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В листопаді 2023 року до суду від представника відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» надійшов відзив на позов, відповідно до якого страхова компанія не запречувала проти задоволення позову частково та стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 31642,51 грн., в решті вимог позову до страхової компанії відмовити, оскільки, із наявних документів про відновлення автомобіля позивача було встановлено, що ним було фактично понесені збитки в сумі 50600,00 грн., а відтак за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу розмір страхового відшкодування складає суму в розмірі 31142,51 грн. Решта заявленої до стягнення сум є безпідставною.

Позивач та його представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини.

Судом встановлено, що 28.06.2023 року о 20-25 год. в м. Києві по вул. Майкопській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2023 року у справі № 752/14197/23, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене, суд при винесенні даного рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача ОСОБА_2 у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 на момент аварії була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до страхового полісу № ЕР-209854715, за умовами якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну складає - 160000,00 грн., розмір франшизи - 2500,00 грн.

Відповідно до звіту «ФОП ОСОБА_3 » № 07/22.07.23 від 21.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 склала суму в розмірі 69269,68 грн., а вартість відновлювального ремонту - 157198,08 грн.

Крім того, позивачем було сплачено за проведення зазначеного звіту кошти в сумі 3000,00 грн., про що свідчить копія квитанції від 21.07.2023 р.

У вересні 2023 року позивач звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування та претензією, долучивши копію зазначеного звіту.

Однак, доказів на пітвердження виплати позивачу страхового відшкодування матеріали справи не містять, та страховою компанією факт невиплати страхового відшкодування не заперечувався.

При вирішенні даного спору, суд приймає до уваги наданий позивачем звіт № 07/22.07.23 від 21.07.2023 року, як належний, допустимий та такий, що беззаперечно підтверджує розмір завданих збитків позивачу, внаслідок дорожньо-транспортнох пригоди, яка мала місце 28.06.2023 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що страховою компанією зазначений звіт належними доказами спростовано не було.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування та заперечень сторони відповідача в цій частині, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати завдані забезпеченим автомобілем збитки.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п 14 постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вже зазначалось вище, на підтвердження завданих збитків стороною позивача було надано суду звіт «ФОП ОСОБА_3 » № 07/22.07.23 від 21.07.2023 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку склав суму в розмірі 69269,68 грн., та зазначений звіт страховою компанією спростовано не було.

Наведений звіт, складений у відповідності до вимог закону, не викликає сумніву в його об`єктивності та достовірності, а тому при розгляді пред`явлених позовних вимог та визначенні реальної суми матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу, суд вважає за необхідне прийняти до уваги висновки зазначені у звіті та розмір завданої шкоди, зазначений в ньому.

Інші доводи та заперечення сторони відповідача, не спростовують висновків суду про обґрунтованість доводів позивача в частині безпідставної не виплати страховою компанією розміру матеріальних збитків.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, розмір матеріального збитку, завданого позивачу склав суму в розмірі 69269,68 грн., ліміт відповідальності страховика за полісом становить 160000,00 грн., а розмір франшизи 2500,00 грн., а відтак суд вважає, що страховик має сплатити на користь позивача суму страхового відшкодування (матеріальні збитки за мінусом франшизи) в розмірі 66769,68 грн. (69269,68 грн. - 2500 грн.), в зв`язку з чим позовні вимоги до страхової компанії підлягають частковому задоволенню.

В частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення різниці між сумою страхового відшкодування та фактичною вартістю відновлювального ремонту, слід зазначити наступне.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні аварії, в результаті якого транспортному засобу, який належить позивачу було завдано механічних пошкоджень, а відтак завдано позивачу матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині позивач вказує, що суми страхового відшкодування не достатньо для відшкодування позивачу завданих збитків, та варість відновлювального ремонту автомобіля складає суму в розмірі 157198,08 грн., а відтак за розрахунками позивача різниця між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, а саме сума в розмірі 87928,40 грн. підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, на користь позивача.

Однак, слід зазначити, що будь-яких доказів на підтвердження проведення позивачем фактичного відновлювального ремонту транспортного засобу, його фактичний розмір, та понесені в зв`язку з цим витрати, ані на час пред`явлення позову, ані в період перебування справи в суді, стороною позивача суду надано не було.

Поруч із цим, страховою компанією було надано копію акту виконаних робіт № КО-К-000831 від 31.07.2023 року, відповідно до якого позивачем було витрачено кошти на відновлення автомобіля в сумі 50600,00 грн., що є меншим від суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню зі страхової компанії за полісом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зоюов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги до страхової компанії є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак, доводи сторони позивача про те, що сума страхової виплати є недостатньою для відновлювального ремонту автомобіля, суд до уваги не приймає, оскільки, переконливих доказів наведеному матеріали справи не містять, а відтак позовні вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою, є, на думку суду, передчасними та недоведеними.

Варто відзначити, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами розмір фактичної шкоди, завданої позивачу внаслідок проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, в зв`язку з чим встановити дійсну різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка за законом підлягає стягненню із відповідача, - в ході розгляду справи не вбачалось можливим.

Окремо варто вказати на те, що стороною позивача в ході розгляду справи не було заявлено позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_2 розміру франшизи в сумі 2500,00 грн., а відтак суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог в рамках розляду даного спору та стягнути зазначену суму із винуватця ДТП.

В частині позовних вимог про стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачем зазначено про те, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, йому завдано моральних страждань, які ним оцінені в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі, суд враховує, що в результаті неправомірних дій та порушення ПДР України ОСОБА_2 позивачу дійсно було завдано моральних та душевних страждань, він хвилювався, оскільки, автомобіль втратив свій попередній вигляд та експлуатаційні характеристики, та відповідач в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів із винуватця ДТП на користь позивача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,00 грн., що, на думку суду, з урахуванням наявних у справі доказів, - є співмірним та достатнім відшкодуванням завданих позивачу моральних страждань, в зв`язку із вчиненням відповідачем дорожньо-трансопртної пригоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення зі страхової компанії на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 66769,68 грн., а також стягнення із винуватця дорожньо-трансопртної пригоди на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Поруч із цим, з огляду, на те, що відсутні достатні докази на підтвердження того, що розмір страхового відшкодування (66769,68 грн.) є недостатнім для відновлення позивачем свого порушеного права та відшкодування фактично завданої матеріальної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодування слід відмовити, оскільки вказана вимога є передчасною та недоведеною достатніми доказами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, до витрат на професійну правничу допомогу відноситься розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому із відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 667 грн. 69 коп., витрати на правову допомогу в сумі 6276 грн. 80 коп., витрати за проведення звіту в сумі 3000 грн. 00 коп.

Крім того, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 49 грн. 87 коп., та витрати на правовоу допомогу в сумі 468 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатовою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з додатовою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 66769 (шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 68 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з додатовою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 69 коп., витрати на правову допомогу в сумі 6276 (шість тисяч двісті сімдесят шість) грн. 80 коп., витрати за проведення звіту в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 49 (сорок дев`ять) грн. 87 коп., та витрати на правовоу допомогу в сумі 468 (чотириста шістдесят вісім) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повні ім`я та найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач Товариство з додатовою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , адреса: м. Київ, вул. Васильківська, 14.

Головуючий Н.П. Чередніченко