ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/237/23 Справа № 428/188/22 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі :

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря судового засідання: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області,

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, набутої нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого 22 лютого 2021 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину, яка складається саме з недоотриманої пенсії у розмірі 225 673,89 грн., яку ОСОБА_2 не отримав за життя у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, однак останнє посилається на те, що 28 січня 2021 року представнику позивача надавалась відповідь, в якій зазначалось про розрахування недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , розмір якої склав 225 637,89 грн. за період з 26 січня 2018 року по 31 липня 2020 року, з приміткою, що цей розмір може бути зменшено в залежності від дати звернення до органу ПФУ особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину.

Звернувшись 04 листопада 2021 року через свого представника до управління, позивачеві 10 січня 2022 року було сформовано разове доручення на ім`я ОСОБА_1 на недоотриману пенсію у сумі 163 175,40 грн. за період з 03 листопада 2018 року по 31 липня 2020 року, враховуючи вимоги ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та постанову КМУ №1165, що позивач вважає порушенням її спадкових майнових прав.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 у розмірі 225673,89 грн., та суму сплаченого судового збору у розмірі 2256,74грн. /а.с.29 зворот -31/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ ПФУ в Луганській області подало апеляційну скаргу, матеріали апеляційного провадження по якій надійшли до Дніпровського апеляційного суду 27 квітня 2022 року, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі 163 175,40 грн., посилаючись на те, що судом не надано належну оцінку доводам відповідача, а саме, не враховано подання представником позивача заяви про отримання недоотриманої пенсії в порядку спадкування, датованої лише 04 листопада 2021 року, та надання відповіді позивачеві від 08 грудня 2021 року за №1200-0402-8/56111, в якій зазначалось про те, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 буде видана його спадкоємцю ОСОБА_1 на її картковий рахунок в Банку згідно Порядку виплати пенсій за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік, та 10 січня 2022 року прийнято рішення про включення (обліку) позивача до переліку одержувачів станом на 01 січня 2022 року, при цьому визначивши розмір недоотриманої пенсії за період з 03 листопада 2018 року по 31 липня 2020 року (тобто не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням недоотриманої пенсії).

Також апелянт зазначає, що станом на день подання апеляційної скарги бюджет Пенсійного фонду України на 2022 рік не затверджено, при цьому зазначає, що ГУ ПФУ в Луганській області не заперечує наявність у позивача права на спадщину після чоловіка, однак визнає суму недоотриманої пенсії лише в сумі 163 175,40 грн., враховуючи дату звернення позивача із відповідною заявою та положення ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, чого суд першої інстанції не врахував та що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог позивача (а.с.1-6).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року матеріали апеляційного провадження №428/188/22 направлялись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відновлення судового провадження (а.с.17,18).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року відновлено втрачене судове провадження по справі №428/188/22 в частині рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 лютого 2022 року у справі №428/188/22 (а.с.28,29).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Успенка Лутугінського району Луганської області та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМР №616322, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №179, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 225 673,89 грн., з належними нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що належала померлому.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №1200-0402-8/56111 від 08 грудня 2021 року встановлено, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 буде виплачена спадкоємцю ОСОБА_1 на її рахунок згідно Порядку за окремою програмою, передбаченою в бюджеті ПФУ, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч.3 ст.52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до складу спадщину увійшла пенсія у сумі 225 673,89 грн., на яку було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, що встановлює юридичний факт того, що позивач, як спадкоємець, має право на одержання усієї суми, зазначеної у цьому свідоцтві, а відповідач, не оспорюючи права позивача на спадкове майно, фактично відмовив їй у виплаті недоотриманої спадкодавцем пенсії.

Стосовно доводів апелянта, що виплата недоотриманої пенсії буде здійснена за наявності коштів у бюджеті, колегія суддів зазначає, що таким доводам була надана належна правова оцінка судом першої інстанції, де зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, з чим повністю погоджується і колегія суддів, а обставин початку обчислення строку нарахування недоотриманої пенсії з моменту подачі позивачем відповідної заяви до управління та застосування положення ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, як на це посилається апелянт, колегією суддів не встановлено, з чого належить дійти висновку, що судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача, як спадкоємиці померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , суму пенсії, яка увійшла до складу спадщини у розмірі 225 673,89 грн., на яку і видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки досліджених судом першої інстанції доказів, яким надавалась правова оцінка при вирішення позовних вимог по суті спору, де виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка за наданими позивачем матеріалами справи. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р. Куценко