Єдиний унікальний номер 741/1013/21
Провадження № 2/741/32/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 06 червня 2023 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

позивачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її чоловік ОСОБА_5 . ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала ОСОБА_5

ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, просила позов задовольнити, визнати за нею право власності на увесь житловий будинок.

У судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив належну йому частину житлового будинку оформити на ОСОБА_2 .

У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 позов визнала, зазначила, що не претендує на частину у житловому будинку.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без їх участі.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку позивачі не змінювали предмет або підстави позову, а тому суд розглядає справу в межах заявлених ними у позовній заяві від 16 серпня 2021 року позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 16; 21).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 належало по 1/3 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , як членам колишнього колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14).

У судовому засіданні встановлено, що 6 липня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частинах, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 80).

З матеріалів справи (а.с. 57-58) вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У судовому засіданні встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом із нею проживав та був зареєстрований чоловік ОСОБА_5 , що підстверджується матеріалами справи (а.с. 12; 20).

Таким чином, ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , успадкував належну їй 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15).

У судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 60-69).

Таким чином, ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_5 належні йому 2/3 (1/3+1/3) частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 701/02-31 від 6 липня 2021 року (а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується її копією (а.с. 24-28).

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини зазначеного житлового будинку підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку, як членом колишнього колгоспного двору, суд виходить з наступного.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 вересня 2020 року у справі № 27/193, згідно з положеннями ст. 392 ЦК України підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Тобто, позивач повинен довести суду наявність у нього права власності на спірне майно, а також оспорюваність чи невизнання цього права іншою особою у разі заявлення позову саме з такої підстави.

Позивачем ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження оспорюваності чи невизнання іншою особою його права власності на 1/3 частину житловий будинок АДРЕСА_1 , а також неможливості у позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на цю частину нерухомого майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку задоволенню не підлягають.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв. м, житловою площею 24,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , права власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного двору, - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивачів.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв