Провадження № 2/761/6784/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Делявської Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Аграрний фонд», третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

-визнати незаконним та скасувати наказ Державної установи «Аграрний фонд» від 03.10.2022 року №26-к про припинення трудового договору та звільнення з 05.10.2022 року позивача з посади головного фахівця відділу фінансово-економічної діяльності та моніторингу ринку на підставі п. ч.1 ст.40 КЗпП України;

-поновити позивача на посаді головного фахівця відділу фінансово-економічної діяльності та моніторингу ринку Державної установи «Аграрний фонд»;

-стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 10.02.2020 року та з 14.07.2022 року був переведений на посаду головного фахівця відділу фінансово-економічної діяльності та моніторингу ринку.

Наказом №491 від 25.07.2022 року Міністерства аграрної політики та продовольства України було вирішено ліквідувати Аграрний фонд. Однак вказаний наказ, як регуляторний акт не подавався на його державну реєстрацію до Міністерства юстиції України.

05.08.2022 року позивача попереджено про заплановане вивільнення у зв`язку з ліквідацією Аграрного фонду.

Наказом від 03.10.2022 року позивача було звільнено з посади 05.10.2022 року за п.1 ст.40 КЗпП України. В цей же день позивач ознайомився з наказом.

Як зазначає позивач, у спірному наказі не зазначена частина статті 40 КЗпП України, підставою звільнення вказано ст.44 КЗпП України, яка не є підставою для звільнення, а регулює питання виплати вихідної допомоги.

Крім того позивач зазначає, що йому не була запропонована інша робота на підприємстві на виконання вимог ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України разом з попередженням про звільнення; після звільнення позивача, відповідач продовжував приймати на роботу до Аграрного фонду інших працівників; на даний час Аграрний фонд не ліквідовано. А тому оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням положень діючого законодавства, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

18.05.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог так як позивача звільнено з дотриманням положень діючого законодавства. Як зазначає представник, у зв`язку з прийняттям наказу про ліквідацію Аграрного фонду всіх працівників, в тому числі і позивача 05.08.2022 року було повідомлено про заплановане вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться не пізніше ніж через два місяці. 05.08.2022 року до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості була подана інформація про заплановане масове вивільнення працівників Аграрного фонду.

05.10.2022 року всіх працівників, які не увійшли до складу ліквідаційної комісії, звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

У зв`язку з ліквідацією підприємства, наказом від 03.10.2022 року позивача звільнено із займаної посади 05.10.2022 року. В день звільнення позивачу було видано належним чином оформлену трудову книжку, видано копію наказу про звільнення та проведено розрахунок.

Після масового вивільнення працівників, в Аграрному фонді залишаються працювати чотири особи, які є членами ліквідаційної комісії та за цивільно-правовим договором працює прибиральниця.

Як зазначає представник, недолік наказу про звільнення в якому не зазначена частина статті 40 КЗпП України не має суттєвого значення, оскільки в основному документі про трудову діяльність позивача - трудовій книжці - відображено підставу звільнення у точній відповідності до положень діючого законодавства, в тому числі вказана і частина статті, яка стала підставою його звільнення.

Вказівка в підставах звільнення статті 44 КЗпП України підтверджує дотримання роботодавцем гарантій у разі припинення трудового договору.

Так як Аграрний фонд ліквідувався без передачі прав та обов`язків правонаступнику, будь-які посади позивачу не пропонувались, на відповідача в даному випадку не покладається обов`язок забезпечувати вивільненого працівника роботою.

08.06.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача повідомила, що немає необхідності писати заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність представника третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, вислухавши сторони та врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до положень статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 12.02.2020 року перебував в трудових відносинах з Аграрним фондом та з 14.07.2022 року переведений на посаду головного фахівця відділу фінансово-економічної діяльності та моніторингу ринку.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 року вирішено ліквідувати державну спеціалізовану бюджетну установу Аграрний фонд, утворено та затверджено склад ліквідаційної комісії.

Наказом Аграрного фонду №491 від 25.07.2022 року було вирішено ліквідувати Державну спеціалізовану бюджетну установу «Аграрний фонд» та затверджено склад ліквідаційної комісії.

Як вбачається, до складу ліквідаційної комісії входить 10 осіб, з яких 5 представники Міністерства аграрної політики та продовольства України та 5 осіб з Аграрного фонду, зокрема голова комісії - це Генеральний директор, члени комісії - заступник генерального директора, заступник головного бухгалтера - Понкрашева Н.В., начальник відділу адміністративно-правового забезпечення, головний спеціаліст відділу обліку, контролю, зберігання, страхування та переміщення об`єктів державного цінового регулювання.

В газеті «Голос України» №157 (7907) від 02.08.2022 року було розміщено оголошення про можливість заявлення вимог кредиторів у зв`язку з ліквідацією Аграрного фонду протягом двох місяців з дати публікації оголошення.

Наказом Аграрного фонду №22-лк від 05.08.2022 року було затверджено план заходів з ліквідації Аграрного фонду.

Як передбачено ч.1 ст.135 ГК України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення заснованих ним суб`єктів господарювання відповідно до законодавства.

Пункт 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачає, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, 1) приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності.

Стаття 104 ЦК України визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Стаття 105 ЦК України визначає, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з положеннями статті 110 ЦК України, юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами;

Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи відповідно до частини першої цієї статті, призначає ліквідаційну комісію (ліквідатора) такої юридичної особи.

Стаття 111 ЦК України визначає що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Позивач не оскаржував наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №491 від 25.07.2022 року, із вказаних підстав суд не може взяти до уваги пояснення позивача щодо відсутності реєстрації вказаного наказу Міністерством юстиції України.

05.08.2022 року ОСОБА_1 було попереджено про заплановане вивільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться не раніше ніж за два місяці у зв`язку з ліквідацією Аграрного фонду відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.07.2022 року №491, наказу Аграрного фонду від 05.08.2022 року №22-лк.

Вказану обставину позивач не заперечував.

05.08.2022 року уповноважений представник Аграрного фонду подав повідомлення до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників Аграрного фонду - передбачалось звільнення 12 осіб.

Наказом №26-к від 03.10.2022 року позивача звільнено 05.10.2022 року з посади головного фахівця відділу фінансово-економічної діяльності та моніторингу ринку Аграрного фонду, п.1 ст.40 КЗпП України.

Підставою наказу зазначено: наказ Аграрного фонду «Про ліквідацію Аграрного фонду» від 05.08.2022 року №22-лк, попередження про наступне вивільнення від 05.08.2022 року, ст.44 КЗпП України.

Як вбачається, позивач 03.10.2022 року ознайомився з наказом, про що свідчить його підпис.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що при попередженні про наступне вивільнення йому не були запропоновані посади.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Отже, у разі ліквідації підприємства, установи, організації, є обов`язковим попередження працівників про звільнення не пізніше ніж за два місяці під розписку. А також, в порядку абз.3 п.4 ч.3 ст.50 Закон України «Про зайнятість населення», роботодавець зобов`язаний подати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією не пізніше ніж за два місяці до вивільнення.

В той же час діюче законодавство не покладає на роботодавця обов`язок забезпечити працівника робочим місцем у випадку повної ліквідації підприємства без визначення правонаступників.

Позивач не належить до категорій працівників, яких роботодавець зобов`язаний працевлаштувати.

Суд не може взяти до уваги пояснення позивача про порушення при його звільненні ту обставину, що наказом №22-к від 03.10.2022 року з 04.10.2022 року на посаду головного фахівця відділу бухгалтерського та фінансового обліку була прийнята ОСОБА_3 , оскільки позивач не надав суду доказів, що вказана посада відповідає його професії або спеціальності, позивач не володіє спеціальними знаннями, він не є бухгалтером.

Вказані обставини позивачем не були спростовані.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 з 06.10.2022 року переведена на посаду заступника головного бухгалтера та ввійшла до складу ліквідаційної комісії, замість вибулої ОСОБА_4 , яка звільнена 05.10.2022 року у зв`язку з переїздом в іншу місцевість.

Водночас суд не може взяти до уваги зазначене позивачем що у спірному наказі не зазначена частина статті 40 КЗпП України, підставою звільнення вказано ст.44 КЗпП України, яка не є підставою для звільнення, а регулює питання виплати вихідної допомоги, оскільки вказане не впливає на законність звільнення позивача.

Крім того, із звітів, поданих Аграрним фондом щодо сум доходу, нарахованого на користь платників податків, вбачається що із листопада 2022 року кількість працюючих за трудовими договорами склала 4 особи, та 1 особа за цивільно-правовим договором. В березні 2023 року у Звіті зазначено про 5 осіб, які працюють за трудовими договорами.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що судом не встановлено порушень положень КЗпП України при звільненні позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76 - 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Державної установи «Аграрний фонд», третя особа: Міністерство аграрної політики та продовольства України про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 червня 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула