Справа №461/8942/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Штогрині В.-Н. Л.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, двох процентів щомісячного платежу за користування позикою, пені за просточені грошові зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, двох процентів щомісячного платежу за користування позикою, пені за прострочені грошові зобов`язання.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 під розписку від 03.12.2013 року отримала позику у ОСОБА_2 , а саме кошти у сумі 5000 доларів США, з зобов`язанням виплачувати 2 відсотка процентів щомісячно за користування коштами від суми позики.

ОСОБА_3 у визначений вимогою строк суму боргу у добровільному порядку не повернула, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з заявою про стягнення суми боргу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2022 року у справі №461/4734/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 137 750 грн.

З 01.06.2021 року по теперішній час відповідачка не виконала вимогу від 26.05.2021 року позивачки про сплату боргу, а також відповідачка не виконує рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2021 року, про стягнення суми боргу у розмірі 137 750 гривень.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки за період з 01.06.2021 року по 01.10.2023 року інфляційних витрати у сумі 47 523,21 грн.; 3% річних у сумі 9 657,60 грн.; 2 % відсотка щомісячного платежу за користування позикою у сумі 77 140,00 грн.; пеню за простроченні грошові зобов`язання у сумі 17 069,68 грн.

Крім цього, просить суд зобов`язати ОСОБА_3 виплачувати 2 відсотки за користування позикою від залишкової суми основного боргу у розмірі 137 750,00 грн. до дня повернення позики у повному обсязі.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, позивач просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання неодноразово не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу надсилалась судова повістка за місцем реєстрації. Згідно з інформацією поштового відстеження лист повернувся, у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Суд вжив всіх можливих заходів для належного і вчасного повідомлення відповідача про судові засіданні, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважаються належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно розписки від 03.12.2013 року ОСОБА_3 отримала позику у ОСОБА_2 , а саме кошти у сумі 5000 доларів США, з зобов`язанням виплачувати 2 відсотка процентів щомісячно за користування коштами від суми позики.

26.05.2021 року позивачка надіслала на адресу відповідачки вимогу про повернення боргу у трьохденний строк з дня отримання вимоги. Дана вимога була отримана відповідачкою 28.05.2021 року згідно поштового відправлення за номером 479.

Вимоги позивачки не були виконанні відповідачкою у трьохденний строк, тобто до 01.06.2021 року, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення суми боргу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2022 року у справі №461/4734/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 137 750 грн.

Станом на зараз вимога позивачки про повернення боргу та рішення Галицького районного суду м. Львова від 19.04.2022 року про стягнення суми боргу відповідачкою не виконані.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки зобов`язання повернення боргу не виконувалося з 01.06.2021 року з вини відповідачки, позивачка має право на стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Інфляційні витрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

01.06.2021 року по 31.08.2023 року сукупний індекс інфляції становив 134,5% згідно наступних розрахунків:

100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% = 134,5%

Інфляційні нарахування за період з 01.06.2021 року по 31.08.2023 року складають: 137 750 грн. (сума боргу) ? 134,5% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 137 750,00 грн. (сума боргу) = 47 523,21 гривень.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 47 523,21 гривень інфляційних нарахувань.

Щодо вимоги стягнення 3 % річних та 2 % відсотка щомісячно за користування позикою суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Зі змісту розписки вбачається, що вона містить підпис, вчинений ОСОБА_3 , про отримання нею в борг п`ять тисяч доларів США під 2 відсотки щомісячно та зобов`язання повернути борг.

Дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, оскільки сторони, укладаючи договір позики, у розписці передбачили, що відповідачка зобов`язується сплатити 2 відсотки щомісячно від основної суми боргу, приписи ч.2 ст.625 ЦК України про три проценти річних від простроченої суми не підлягають застосуванню у даному випадку.

З огляду на викладене, позивачка має право на стягнення 2 % відсотків від суми позики за користування відповідачкою позикою, так як розмір і порядок одержання відсотків встановлено договором позики, в даному випадку розпискою.

Нарахування відсотків за користування коштів відповідно до зазначених умов у розписці розраховуються за наступною формулою: (відсотки) = (Сума боргу) ? (Процентна ставка х (Кількість місяців).

Таким чином, 2 відсотки щомісячного платежу за користування позикою у період з 01.06.2021 року по 01.10.2023 року (28 місяців) становить: 137 750 грн.(сума боргу)х2%х28 місяців=77 140,00 грн.

Щодо вимоги стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ч.1,2 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновків, що саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами письмовим договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому договором.

Зі змісту підписаної сторонами розписки вбачається, що така не передбачає можливість стягнення пені за порушення строків повернення боргу, а відтак заявлена позивачкою вимога про стягнення пені у розмірі 17069,68 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо зобов`язання ОСОБА_3 виплачувати на користь позивачки 2 відсотки за користування позикою до дня повернення позики у повному обсязі суд дійшов висновків про відмову в задоволенні такої вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені ст. 16 ЦК України.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання належних їй прав, свобод чи інтересів,

Відповідно вимога позивачки зобов`язати відповідачку виплачувати два відсотки за користування позикою до дня повернення такої позики не підлягає задоволенню, оскільки станом на зараз право позивачки не порушене.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За подання позивачкою майнової вимоги про стягнення грошових коштів сплачується судовий збір у розмірі 1513,91 грн. За подання позивачкою немайнової вимоги стягується судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, за подання даної позовної заяви підлягає сплаті судовій збір в загальному розмірі 2587,51 грн.

Судом встановлено, що позивачкою сплачено судовий збір в сумі 3661,11 грн.

Відповідно до п.1 ч.1ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відтак, позивачем сума судового збору внесена в більшому розмірі, тому суд вважає за можливе повернути позивачу надміру сплачений судовий збір по справі у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2130,70 грн. (124 663,21/151390,49*2587,51=2130,70).

Керуючись ст.ст. 258,259, 263 -265, 351-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних, двох процентів щомісячного платежу за користування позикою, пені за просточені грошові зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за період з 01.06.2021 року по 01.10.2023 року інфляційні втрати у сумі 47 523,21 (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять три) гривні 21 копійка; 2 % відсотка щомісячного платежу за користування позикою у сумі 77 140,00 (сімдесят сім тисяч сто сорок) гривень 00 копійок.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2130,70 грн.

Повернути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., сплаченого 18.10.2023 року на рахунок № НОМЕР_3 згідно з квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 .

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, належним чином засвідченою копією рішення суду про повернення судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко