Справа № 443/974/22 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/575/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Ходорівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила надати їй дозвіл на неодноразовий виїзд за межі України дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни Італія на навчання, країн Шенгенської угоди Європейського Союзу і будь-яких інших країн світу, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_5 , у супроводі матері ОСОБА_1 з часу набрання рішення законної сили і до досягнення 16 років дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поверненням до України.

В обґрунтування позову покликалася на те, що від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту розлучення і по сьогоднішній день відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Відповідач змінив прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ». У відповідача є заборгованість по аліментах, яка станом на липень 2022 року становить 15 388,83 грн і він не сплачує аліменти протягом року. Наразі дитина постійно проживає разом з нею в Італії протягом останніх декількох років. Вона має намір забезпечити повноцінний розвиток сина як особистості в країні Італія задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку. Син є учнем початкової школи у м. Неаполі. На підставі наведеного просила задовольнити позов.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26.01.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що батько, як і в минулому самоусунувся від виховання дитини та спілкування із нею, так і тепер не проявляє жодної ініціативи, щоб бути разом із дитиною. Таким чином, батькові байдуже на сина та його майбутнє. Вважає, що суд ігноруючи факт відсутності з боку батька зацікавленості у вихованні та нормальному всебічному розвитку сина, порушує принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини». На думку апелянта рішення суду є неправомірним, оскільки у позові їй було відмовлено без належних для цього підстав.

Просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.12.2010 (а.с.17).

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 31.10.2017 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано (а.с.10).

З даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , зареєстрували шлюб 11.05.2018 у Виконавчому комітеті Ходорівської міської ради, актовий запис №35. Після реєстрації шлюбу чоловіку змінено прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.11-12).

Згідно з даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 27.03.2018 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання виїхала за кордон 28.12.2018. Відмітка про повернення в Україну після цієї дати у документі відсутня (а.с.7-8).

Відповідно до даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданого 05.05.2018 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній виїхав за кордон 28.12.2018. Відмітка про повернення в Україну після цієї дати у документі відсутня (а.с.21).

02.09.2022 представник ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_3 заяву щодо надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни Італія на навчання, країн Шенгенської угоди Європейського Союзу і будь-яких інших країн світу, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3 , у супроводі матері ОСОБА_1 до досягнення 16 років дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поверненням до України (а.с.65).

Відповідач ОСОБА_3 не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04.07.2018 у справі № 712/10623/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2021 у справі № 359/1506/21 (провадження № 61-17756св21) зазначено, що: «Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_3 як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Словацькій Республіці, де проживає разом із матір`ю. Оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України».

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно врахував вищенаведений висновок Верховного Суду та, встановивши, що як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судом справи дитина сторін фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Італії, де проживає з матір`ю, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України.

Крім цього, районний суд правильно звернув увагу, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер.

Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Отже, оскаржуваним рішенням суду права дитини не порушуються.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 22.06.2023

Головуючий

Судді