Ухвала

Іменем України

21 червня 2023 року

місто Київ

справа № 522/15880/21

провадження № 61-8256ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2022 року, постановлену суддею Косіциною В. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 04 травня 2023 року (згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова ухвалена 08 травня 2023 року), ухвалену у складі колегії суддів Склярської І. В., Базіль Л. В., Воронцової Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила усунути відповідача від спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо усього належного йому майна.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , який був батьком відповідача ОСОБА_2 , та після смерті якого відкрилася спадщина у виді 10/400 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на частку у праві на це домоволодіння він набув після смерті своєї матері як на обов`язкову частку у спадковому майні.

Спадкодавцю ОСОБА_3 за життя у 2009 році встановили ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, у 2010 році він втратив працездатність. Також у нього була наркотична залежність, що з урахуванням поганого стану здоров`я позбавило його можливості працювати.

ОСОБА_3 та мати відповідача ОСОБА_4 у 2010 році припинили спільне проживання, у зв`язку з чим ОСОБА_3 почав проживати спільно зі своєю сестрою ОСОБА_1 у квартирі (умовний номер 7), розташованій на 2-му поверсі домоволодіння АДРЕСА_1 , повністю перебуваючи на її утриманні, а відповідач разом із матір`ю в той час проживали у літній кухні за цією ж адресою.

ОСОБА_3 за станом здоров`я не міг самостійно пересуватися, потребував лікування, підтримки та стороннього догляду, а також матеріальної, фізичної та моральної допомоги. Втім, приблизно з 2013 року ОСОБА_2 змінила своє місце проживання, за місцем проживання батька не з`являлася, спілкування з ним уникала, станом його здоров`я не цікавилася, не брала участі в його утриманні та лікуванні, не надавала спадкодавцеві потрібної майнової, фізичної допомоги, а також моральної підтримки. Відповідач змінила власні прізвище та ім`я з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_2 », демонструючи нехтування та неповагу до рідного батька.

Після смерті ОСОБА_3 відповідач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, за якою 06 липня 2021 року відкрита спадкова справа № 31/2021. В подальшому, ОСОБА_1 також звернулася до цього ж нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Наведені обставини у сукупності з наданими доказами є підставою для усунення відповідачки від спадкування.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 15 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси, з висновками якого погодився Одеський апеляційний суд у постанові від 04 травня 2023 року (згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова ухвалена 08 травня 2023 року), залишив без задоволення позов ОСОБА_1 .

Залишаючи без задоволення позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, зробив висновок, що ОСОБА_1 не довела наявності обставин, потрібних для застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України, на яку посилалася на обґрунтування своїх вимог, та які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 можливості для надання спадкодавцю ОСОБА_3 допомоги. Також позивач не надала доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги своєму батьку, який перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво і потребував такої допомоги безпосередньо від ОСОБА_2 .

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2015 року до 30 червня 2021 року навчалася на денній формі у закладі вищої освіти за медичною спеціальністю, повністю перебуваючи на утриманні своєї матері ОСОБА_4 . За наведених обставин, суди дійшли висновку, що ОСОБА_2 не мала матеріальної можливості утримувати свого батька, сама потребуючи сторонньої матеріальної допомоги.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій ствердили, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що спадкодавець за життя звертався до ОСОБА_2 за будь-якою допомогою для забезпечення його потреб, а відповідачка свідомо ухилялася від надання такої допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Тож, суди виходили з того, що пред`явлений ОСОБА_1 позов є безпідставним і необґрунтованим, оскільки вона не довела сукупності визначених нормою матеріального права умов для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 01 червня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 травня 2023 року (згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень постанова ухвалена 08 травня 2023 року), ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, визначила як підстави касаційного оскарження цих судових рішень те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду:

від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц

(провадження № 61-1302св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18), за змістом яких ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій;

від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц

(провадження № 61-6206св20), відповідно до якого належне здійснення постійного догляду та допомоги хворому виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі матері. На думку заявника, у цій справі Верховний Суд зауважив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Заявник зазначає, що встановленим є факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, факт ухилення спадкоємця від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю шляхом уникнення спілкування з ним, існування можливості надання допомоги спадкоємцем спадкодавцеві та факт умисного уникнення будь-яких контактів із спадкодавцем. У зв`язку з наведеним ОСОБА_2 має бути усунена від права на спадкування.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не перебував у безпорадному стані, за твердженнями заявника, спростовуються показаннями свідків, які надані в судових засіданнях та доводять, що мінімум за півроку до смерті спадкодавець важко хворів через інфекційне ураження серця та наявність супутніх хворіб, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги у вигляді лікування, пересування та побутового догляду.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя

статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такий висновок Верховний Суд зробив на підставі такого.

Обставини справи, встановлені судами

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , у зв`язку з чим Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) склав актовий запис № 1964 та видав свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 був особою з інвалідністю ІІІ групи з вересня 2009 року до жовтня 2013 року. Протокол (карта) патологічного дослідження від 12 лютого 2021 року № 63 має клініко-патологоанатомічний епікриз, за змістом якого в анамнезі є гепатит С, цироз печінки, ін`єкційна наркоманія. Спадкодавець також мав затяжний інфекційний ендокардит з ураженням аортального та трикуспідального клапанів з наявною фоновою патологією у виді наркоманії і цирозу печінки.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки у розмірі 10/400 частин у праві на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві власності.

Спадкоємцями ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 06 липня 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб Катерини Олександрівни із заявою про прийняття спадщини, за якою 06 липня 2021 року нотаріус відкрила спадкову справу № 31/2021.

Позивач ОСОБА_1 11 серпня 2021 року також звернулася до цього ж приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склав.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним потрібно розуміти такий стан особи, що зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від виконання обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Тож ухилення характеризується умисною формою вини (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18)).

У постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 727/3905/16-ц (провадження № 61-19148св18), від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18) Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; існування потреби у спадкодавця в отриманні допомоги саме від цієї особи.

Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у сукупності (частина п`ята статті 1224 ЦК України).

При цьому варто враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її потреба для забезпечення існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Верховний Суд у цій справі врахував, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_2 не вчинила умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від виконання обов`язку забезпечити підтримку та допомогу її батькові, спадкодавцю ОСОБА_3 . Також під час розгляду справи позивач не довела, що спадкодавець потребував саме допомоги ОСОБА_2 та звертався до неї за такою.

У зв`язку з наведеним, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що не встановлено обставин, за сукупної наявності яких можливе усунення судом спадкоємця ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд встановив, що зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій дослідили та надали оцінку зібраним у справі доказам, доводи касаційної скарги цих обставин не спростовують, зводяться до непогодження із оскаржуваними судовими рішеннями та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи.

Загальні висновки

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, ухвалені оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилалася заявник у касаційній скарзі.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України - застосування судами норми права без урахування висновку щодо норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків Верховного Суду, тому суд касаційної інстанції визнає касаційну скаргу очевидно необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 травня 2023 року (згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанова ухвалена 08 травня 2023 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак