КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 2-5315/2010 Головуючий у суді першої інстанції: Волков С.А.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Матвієнко Ю.О.

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд 1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столиця-Інвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року позов ПрАТ «Трест «Київміськбуд 1» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 , 27 липня 2023 року подав на нього апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року матеріали цивільної справи за позовом ПрАТ «Трест «Київміськбуд 1» до ТОВ «Столиця-Інвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання недійсними договорів, повернуто до Оболонського районного суду міста Києва для відновлення знищеного судового провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-5315/2010 за позовом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» до ТОВ «Столиця-Інвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання недійсним договорів.

Відновлено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року у справі №2-5315/2010 за позовом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-1» до ТОВ «Столиця-Інвест», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання недійсним договорів.

12 грудня 2023 року матеріали вказаної цивільної справи надійшли до Київського апеляційного суду для розгляду.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, у зв`язку з наступним.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявляє клопотання, у якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на поважність причин його пропуску, зокрема, на те, що 18 липня 2023 року він отримав вимогу від ОСОБА_2 про повернення коштів сплачених нею на підставі договору № 126-2 ВПВ про відступлення права вимоги від 09 жовтня 2008 року, оскільки останній визнано недійсним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2010 року. З вказаною вимогою він вперше отримав копію рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року.

Відповідно до вимог частини 2 статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року вбачається, що представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 брав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, проти позову заперечував, посилаючись на відсутність підстав для визнання спірних договорів недійсними.

Тобто, ОСОБА_1 було відомо про те, що в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває дана цивільна справа. Тому, з урахуванням положень ч.1 ст.44 ЦПК України, скаржник мав добросовісно користуватися процесуальними правами.

При цьому, доводів про неповідомлення скаржника про розгляд справи або не залучення його до участів ній апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97 - ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім цього, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Так як апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_1 подана лише 27 липня 2023 року, тобто більше ніж через дванадцять років з дня ухвалення оскаржуваного рішення суду, у даному випадку застосовуються положення ч.2 ст.358 ЦПК України, згідно яких незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана ОСОБА_1 після спливу більш як одного року з дня виготовлення повного тексту рішення, а також враховуючи відсутність передбачених п.п.1 і 2 ч.2 ст.358 ЦПК України виняткових обставин, які б давали підстави для поновлення такого строку, апеляційний суд згідно приписів ч.2 ст.358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц, де Об`єднана Палата вказала, що встановлений ч.2 ст.358 ЦПК України річний строк апеляційного оскарження, при відсутності винятків, є присічним і поновленню не підлягає. Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними встановленні державами обмеження щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року). При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Така ж позиція щодо неможливості поновлення встановленого ч.2 ст.358 ЦПК України присічного річного строку апеляційного оскарження, за відсутності передбачених цією нормою винятків, сформована у цілому ряді рішень Верховного Суду, зокрема: від 24 грудня 2020 року у справі № 333/7054/16-ц, від 24 грудня 2020 року у справі № 761/22804/15-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 2-11205/10, від 16 грудня 2020 року справі № 2-4247/11.

З викладених вище підстав апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2010 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: