Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/1291/23
Провадження № 2/644/486/23
23.06.2023
23 червня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення наступного порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : зустріч один раз на місяць, протягом не менше ніж 3-х днів за адресою місця проживання матері, ОСОБА_2 , або з можливістю відвідувати місце проживання батька, за умови повної компенсації ОСОБА_1 вартості проїзду дитини до місяця проживання батька та, у разі необхідності, компенсації вартості проїзду особі, яка супроводжуватиме дитину (мати, няня чи ін.); зустріч взимку, навесні, влітку та восени, строком до семи календарних днів (сумарно двадцять вісім календарних днів), з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку; безперешкодне відвідування доньки у день її народження - 20 серпня кожного року; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 . Шлюб з останньою було розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 року. Після того, які він став проживати окремо від дитини та дружини, остання чинить перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Вирішити дане питання в позасудовому порядку не вдалося.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка відзив на позов не надала, до суду не з`явилась, будь-яких заяв про необхідність відкладення розгляду справи не надала, була повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення: повістки про виклик до суду за адресою реєстрації відповідача, СМС повідомлення, повідомлення на адресу електронної пошти та шляхом повідомлення представника, у якого наявний кабінет у Електронному суді та який має доступ до електронної справи.
Представник третьої особи до суду не прибув, письмових пояснень не подавав.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Представнику відповідачки, на підставі відповідної заяви, надано доступ до електронної справи, де наявні скан-копії позовної заяви з додатками, судові рішення у справі та повістки про виклик до суду із зазначенням дати та часу судових засідань. Натомість, ні відзиву, ні будь-яких інших заяв чи клопотань від відповідачки та її представника до суду не надходило.
Наведене свідчить про наявність у відповідачки інформації про розгляд справи Орджонікідзевським районним судом м. Харкова та про дати судових засідань у справі.
На думку суду у даному випадку слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через засоби комунікації, які повідомлені суду такою особою, знає або, принаймні, повинна була дізнатися про повідомлення.
Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Аналіз наведеного вище свідчить про те, що відповідачка не проявляє зацікавленості у розгляді справи без поважних на то причин.
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за наявними у справі доказами.
Судом встановлено, що між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 29 липня 2020 року укладено шлюб, актовий запис № 1843 (Свідоцтво Серія НОМЕР_1 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
ОСОБА_1 проживає в Королівстві Нідерланди, на підтвердження чого суду надано нотаріально посвідчений переклад паспортного документа No FY579287, який надає Дозвіл на проживання на підставі Директиви про тимчасовий захист для громадян України, захист дійсний з 4 березня 2022 року по 4 березня 2023 року.
ОСОБА_2 проживає в Іспанії разом з донькою, на підтвердження чого суду надано нотаріально посвідчений переклад посвідок Е24314865 та Е24409212, дійсних до 4 березня 2024 року.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
У відповіді на адвокатський запит Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка N7» Харківської міської ради від 10.05.2023 року №167 повідомлено наступне: малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради з 22.09.2020р.
Декларація про надання первинної медичної допомоги з лікарем-педіатром ОСОБА_4 підписана від імені матері дитини - ОСОБА_2 .
За інформацією лікаря-педіатра, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги, за час спостереження дитину на прийом супроводжували мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 . Рекомендації по догляду та лікуванню дитини виконувались.
При проведенні планової вакцинації дитині, згідно календаря щеплень, батьки відмовились від проведення вакцинації вакцинами які були в наявності в поліклініці та за власним бажанням придбали вакцини іншого виробника: у віці 3-х місяців «Гексаксим», у віці 4-х місяців «Пентаксим», у віці 7 місяців «Тетраксим», про що були зроблені відповідні записи в медичну форму Ne 112/ «Історія розвитку дитини Голосної Сабрини».
ОСОБА_1 , розуміючи свій батьківський обов`язок, відчуваючи любов до доньки, прагне брати участь у вихованні дитини, проте ОСОБА_2 чинить перешкоди їх зустрічам з донькою, а також обмежує можливість спілкування батька з дитиною засобами телефонного зв`язку.
Позивачем надано докази (скрін-шоти з мессенджерів) на підтвердження зазначеного факту (копії містяться в матеріалах справи).
З урахуванням віку дитини та значної віддаленості місця проживання батька від місця проживання дитини, перешкоди у спілкуванні засобами телефонного зв`язку, існує велика вірогідність втрати емоційного зв`язку між дитиною та батьком, що безумовно, матиме негативний вплив на подальший розвиток дитини.
Позивач зацікавлений у тому, щоб донька росла у атмосфері любові та піклування та отримувала їх від обох батьків.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 15.ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.
У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)
Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Верховним судом 01 квітня 2020 року в справі № 165/2839/17 (провадження № 61-6769св19) зроблено висновок, що «будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.
З урахуванням вищезазначеного та проживання сторін та дитини за межами України, що унеможливлює проведення обстеження за адресами реєстрації позивача, відповідачки, суд приходить до висновку про доцільність вирішення спору за відсутності висновку органу опіки та піклування.
Аналіз норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дитини, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові.
За результатами розгляду справи, судом встановлено, що є спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні спільної дитини. Активна поведінка батька (звернення до суду із цим позовом, намагання спілкування з дитиною, тощо), свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають вочевидь негативне ставлення один до одного, позивач, тим не менш, має намір та бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та житті. Жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно доньки, перед судом не доведено.
Таким чином, матір дитини, може і мусить сприяти дитині у їх спільному спілкуванню з батьком, проведенню з ним разом часу за для того, щоб не втрачався родинний зв`язок доньки із батьком.
Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, діти мають розраховувати на те, що вони залишаються частиною життя кожного з батьків окремо і не можуть бути позбавлені на це лише з-за того, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань.
Суд доходить висновків про наявність підстав для визначення судом способу спілкування батька з донькою, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, місцезнаходження батьків і дитини, оскільки не врахування цього при вирішенні спору, може протиправно утруднити або обмежити права сторін щодо участі у вихованні дитини.
Суд вважає, що спілкування батька та малолітньої доньки буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її повному і гармонійному розвитку як особистості, задоволенню життєво важливих потреб дитини. Дитина має рости в атмосфері любові і розуміння, під опікою і відповідальністю обох батьків, незважаючи на те, що хтось з них проживає окремо від дитини. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт.
Крім того, участь позивача у вихованні доньки, налагодження міжособистісної взаємодії батька з дитиною, забезпечить реалізацію батьківських прав та виконання батьківських обов`язків позивача та буде відповідати інтересам дитини.
Відповідачка як мати, з якою дитина проживає постійно, не повинна перешкоджати спілкуванню позивача з донькою, а прийняти усіх заходів для того, щоб сприяти налагодженню їх особистого спілкування, підтримувати у дитини нормальний психологічний стан і не допускати формування у дитини негативного ставлення до батька.
Керуючись ст. 82, 89, 141, 229, 247, 263, 264, 280, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити у повному обсязі.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і встановити такий спосіб спілкування з дитиною:
- мати з донькою ОСОБА_3 зустріч один раз на місяць впродовж не менше ніж 3-х днів за адресою місця проживання матері, ОСОБА_2 , або з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, за умови повної компенсації ОСОБА_1 вартості проїзду дитини до місяця проживання батька та, у разі необхідності, компенсації вартості проїзду особі, яка супроводжуватиме дитину (мати, няня чи інші особи);
- мати з донькою ОСОБА_3 зустріч взимку, навесні, влітку та восени, строком до семи календарних днів (сумарно двадцять вісім календарних днів), з можливістю виїзду дитини з батьком в цей період до місця оздоровлення та відпочинку;
- безперешкодно відвідувати доньку у день її народження - 20 серпня кожного року;
- мати необмежене кількістю разів спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 23.06.2023.

Суддя С.В. Шевченко