Справа № 450/2163/22 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2881/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 -авдоката Талалаєвої О.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з 01 січня 2010 року по 08 серпня 2016 року, а також визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Crafter 30», білого кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Позов мотивує тим, що у 2007 році вона виїхала з України в Португалію до своєї мами, де влаштувалася на роботу. У 2009 році познайомилася з відповідачем, з яким 24 липня 2010 року взяла церковний шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_4 . Після народження дитини вони продовжили жити в Португалії, займалися вихованням спільної дитини і її дитини від першого шлюбу, вели спільне господарство, підтримували шлюбні і сімейні відносини. У 2016 році вони вирішили повернутися в Україну, де 08 серпня 2016 року зареєстрували шлюб. За спільно зароблені грошові кошти та в інтересах сім`ї вони придбали згаданий транспортний засіб за 96954 грн. У 2019 році шлюб між сторонами розірвано, однак спір щодо спільного майна вирішений не був. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним , ухваленим з неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Вважає безпідставним висновок суду про те, що нею не надано доказів про дату розірвання попереднього шлюбу, оскільки така інформація наявна у її паспорті, а тому встановлюючи особу, суд міг переконатись, що попередній шлюб розірваний 31 липня 2009 року. Висновок суду про те, що спірний автомобіль не може бути визнаний об`єктом спільної власності, оскільки конфіскований вироком Городоцького районного суду Львівської області від 24.05.2021 року є необґрунтованим, так як зазначений вирок в частині конфіскації оскаржений нею в апеляційному порядку та не набрав законної сили. Судом не враховано, що спірний автомобіль придбаний також і за зароблені нею кошти під час спільного проживання у церковному шлюбі з відповідачем за кордоном, а тому відповідно до ст.60 СК України автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності. Вважає, що факт спільного проживання з відповідачем на час купівлі автомобіля доведений і підтверджується тим, що вона разом з дітьми проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , тобто у будинку матері відповідача. Суд розглянув справу однобічно не врахувавши всіх обставин справи, чим порушив її право на захист. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Талалаєвої О.Ю. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено такі обставини.

24 липня 2010 року позивач і відповідач у місті Порто, країна Португалія були поєднані Таїнством шлюбу та Таїнством Святого Вінчання (а.с.16).

Вінчання є процесом освячення шлюбу церквою та його утвердження перед Богом .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження(а.с.21).

08 серпня 2016 року позивач і відповідач зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Сороки Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №7 (а.с.12).

18 квітня 2016 року тобто перед державною реєстрацією шлюбу ОСОБА_2 придбав автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER,2008 року випуску, що стверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №73/04/16 від 18.06.2016 року (а.с.25).

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначає, що з 01 січня 2010 року та по 08 серпня 2016 року вони з відповідачем проживали у Португалії як одна сім`я, вели спільне господарство, працювали та спільно виховували і утримували її сина від першого шлюбу та їх з відповідачем спільного сина ОСОБА_4 , підтримували сімейні та шлюбні відносини.

У 2016 році вони вирішили повернутись до України та за спільно зароблені гроші у Португалії відповідач в інтересах сім`ї придбав в Україні автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER,2008 року випуску за 96954 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини, а саме укладення церковного шлюбу та народження спільної дитини не свідчать про ведення сторонами у справі спільного господарства та існування спільного бюджету, здійснення спільних витрат і придбання майна в інтересах сім`ї. Крім того, суд зазначив, що позивач не надала доказів розірвання першого шлюбу, а також не просила суд допитати свідків, які можуть підтвердити факт спільного проживання з відповідачем. Крім цього, суд вважав неможливим задоволення позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю, оскільки спірний автомобіль конфіскований вироком Гордоцького районного суду Львівської області від 24 травня 2021 року.

Однак з такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 9,10 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правового висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи, пояснень позивача і представника відповідача встановлено, що сторони у справі з 2010 року до 2016 року проживали разом однією сім`єю у Португалії за адресою АДРЕСА_2 .

Сторони у справі перебували у відносинах притаманних подружжю, працювали на благо сім`ї, в якій утримували і виховували дитину позивачки від першого шлюбу та спільну дитину .

У 2016 році сім`я вирішила повернутися до України. Відповідач поїхав швидше, а позивачка з дітьми десь у червні, оскільки старший син завершував навчання у школі. Після повернення в Україну позивачка з дітьми була зареєстрована для проживання у будинку, який належав сім`ї відповідача та продовжили там проживати з відповідачем як сім`я.

Наведене стверджується копією паспорта позивачки та довідкою Виконкому Мурованської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області.

08 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб.

Вказані обставини та наявні у справі письмові докази, а також визнання зазначених обставин стороною відповідача, свідчать про те, що у період з 01.01.2010 року по дату реєстрації шлюбу позивач і відповідач проживали як сім`я, мали взаємні права та обов`язки , а також права та обов`язки як матері та батька відносно їх спільної дитини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тому суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання позивача і відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З врахуванням зазначених норм закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що придбаний відповідачем автомобіль під час спільного проживання з відповідачкою без реєстрації шлюбу, однак у відносинах притаманних подружжю є спільною сумісною власністю позивача і відповідача.

Ухвалюючи рішення суд не врахував, пояснення представника відповідача-адвоката Талалаєвої О.Ю., яка за дорученням ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення позовних вимог, тобто визнавала наведені позивачем обставини такими, що відповідають дійсності.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль не може бути визнаний об`єктом спільної власності сторін, оскільки перейшов у власність держави в порядку конфіскації, апеляційний суд вважає помилковим з таких підстав.

Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Посилаючись на постанову пленуму ВСУ №6 від 27 серпня 1976 року, суд першої інстанції не врахував, що зазначені роз`яснення стосуються позовів предметом яких є виключення майна з опису, однак в даному випадку предметом позову є лише визнання майна об`єктом спільної власності подружжя, що в майбутньому надасть позивачці право вимагати від відповідача компенсацію за свою частку, оскільки автомобіль є неподільною річчю та вибув з власності не з її вини.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно з`ясував обставин справи та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції , -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 ,1982 р.н. та ОСОБА_2 ,1986 р.н. в період з 01.01.2010 року по 08.08.2016 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER 30, білого кольору ,2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 червня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк