Провадження № 2/522/2136/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Косіциної В.В.,

за участю - секретаря судового засідання Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить суд:

позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і жителя міста Одеси батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і жителя міста Одеси батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

встановити її опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. Одночасно із цим, судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У першому підготовчому засіданні, яке відбулося 6 жовтня 2022 року за участю позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Бикова Д.Ю., відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , остання пояснила суду, що не заперечує проти того, аби її син проживав разом із бабусею (позивачем у справі), однак просила суд не позбавляти її та ОСОБА_4 батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання відклав у зв`язку із невиконанням ухвали суду від 13 вересня 2022 року в частині витребування доказів.

9 листопада 2022 року через канцелярію суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бикова Д.Ю. надійшла заява, в якій він просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Службу у справах дітей Одеської міської ради.

14 листопада 2022 року через канцелярію суду від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на виконання ухвали суду від 13 вересня 2022 року надійшов висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого останній вирішив вважати доцільним позбавлення батьківських прав гр.. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр.. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У підготовчому засіданні, яке відбулося 21 листопада 2022 року за участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Бикова Д.Ю. та відповідача - ОСОБА_2 , остання вкотре просила суд не позбавляти її батьківських прав, пояснила, що вона працевлаштована та має на мір зробити ремонт у квартирі, де проживає разом з чоловіком, аби забрати сина та займатися його вихованням. Окрім того, у даному підготовчому засіданні суд розглянув заяву представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи та постановив ухвалу, якою залучив до участі у справі № 522/10652/22 у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Одеської міської ради та відклав підготовче засідання.

13 грудня 2022 року - засобами електронного, а 14 грудня 2022 року - засобами поштового зв`язку через канцелярію суду від Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 14 грудня 2022 року за участю позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Бикова Д.Ю., відповідача - ОСОБА_2 та представників третіх осіб суд, позивач пояснила суду, що її донька продовжує вживати алкогольні напої та залишати з нею дитину небезпечно, хоча відповідач і заперечувала вказаний факт, пояснила, що вона працевлаштована, надала суду для огляду довідку з місця роботи, просила суд вкотре не позбавляти її та її чоловіка батьківських прав, обіцяла суду пройти лікування та реабілітацію, повідомила, що вони з чоловіком мають намір зробити ремонт у квартирі і влаштувати комфортні умови для проживання їх сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, задовольнив клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання задля надання часу для підготовки та викладення у письмовому вигляді клопотання про зупинення провадження у справі задля надання сторонам часу для примирення.

23 грудня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бикова Д.Ю. надійшло клопотання, в якому він повідомляв, що сторони наразі перебувають на стадії переговорів та просив суд надати їм шестимісячний строк для примирення та на вказаний час зупинити провадження у справі.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року суд задовольнив вказане вище клопотання представника позивача та зупинив провадження у справі № 522/10652/22 на час проведення процедури примирення до 27 червня 2023 року.

15 лютого 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бикова Д.Ю. надійшло клопотання, в якому він просить суд поновити провадження у справі № 522/10652/22 у зв`язку із тим, що відповідач не бажає примиритися, а навпаки поводить себе зухвало, продовжує вживати алкогольні напої та застосовує до позивача фізичну силу.

Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року було поновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження, призначене на 2 березня 2023 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному.

У підготовчому засідання, яке відбулося 15 березня 2023 року участю позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Бикова Д.Ю., відповідача - ОСОБА_2 та представника третьої особи суд, заслухавши пояснення учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, задовольнив усне клопотання представника позивача та відклав розгляд справи задля надання останньому час для підготовки та подання до суду клопотання про виклик та допит свідків.

28 березня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Бикова Д.Ю. надійшла заява про виклик та допит свідків.

30 березня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Бикова Д.Ю. надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 3 квітня 2023 року участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Бикова Д.Ю.,відповідача - ОСОБА_2 та представників третіх осіб суд, відповідач повідомила суду, що її чоловік та батько дитини - ОСОБА_4 наразі перебуває у лавах ЗСУ, однак у неї відсутні докази на підтвердження вказаної обставини. Заслухавши пояснення відповідача, суд ухвалою, занесеною до протоколу вказаного підготовчого засідання, відклав розгляд справи задля надання останній час для подання суду доказів про перебування її чоловіка у лавах ЗСУ.

11 квітня 2023 року від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання, в якому останній просив суд залучити до матеріалів справи лист від Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 01.03.2023 року за № 943/4029, в якому повідомлялося, що гр.. ОСОБА_4 (відповідач у справі) у Збройних силах України не служив.

У підготовчому засідання, яке відбулося 24 квітня 2023 року за участю представника - адвоката Бикова Д.Ю., та третьої особи, суд, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного засідання, задовольнив заяву представника позивача про виклик та допит свідків.

Ухвалою суду від 24 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки та призначено розгляд справи до розгляду по суті у судовому засіданні.

В засіданні 1 червня 2023 року встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно ч. 3 ст. 259 ЦПК України якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача.

Оскільки позов заявлений до обох батьків, один з яких перебуває на військовій службі та відповідно на даний час не може піклуватися про малолітню дитину, задля забезпечення якнайкращих інтересів малолітнього ОСОБА_3 суд зупинив провадження в частині вимог до батька та продовжив розгляд справи в частині вимог до матері ОСОБА_2 .

Позивач та її представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити

Відповідачка проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що дійсно на даний час не може самостійно піклуватися про сина та не заперечує проти його тимчасового проживання сина з бабусею, проте просила не позбавляти її батьківських прав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_2 , копія якого міститься у матеріалах справи.

Як зазначає позивач у позовній заяві, її донька росла складною дитиною та з 16-ти річного віку почала вживати наркотичні речовини. Позивач протягом семи років вживала усіх заходів, аби вилікувати доньку від вказаної залежності, однак після того, як відповідач вилікувалася від наркотичної залежності, вона почала вживати у великій кількості алкогольні напої, що призводило до сварок та фізичного насилля з її боку.

1 вересня 2007 року гр. України ОСОБА_1 та гр. України ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис № 394 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , копія якого міститься у матеріалах справи. Разом із чоловіком та донькою позивач проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Однак після фізичного насилля з боку своєї доньки, коли вона, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, розбила обличчя своєї матері, остання змушена була змінити місце проживання, а донька залишилася проживати за вище вказаною адресою.

Після смерті своєї матері та оформлення спадщини на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , позивач зробила в ній капітальний ремонт та почала проживати сама, без чоловіка та доньки. Однак, як зазначає позивач, її донька ОСОБА_6 постійно приходила до її житла, вимагала грошові кошти, забирала коштовні речі, розбивала скло, дзеркала, побутову техніку, підіймала руку на свою мати.

У 2014 році відповідач повідомила мати, що вона почала проживати однією сім`єю разом із ОСОБА_4 .

У 2018 році позивач дізналася, що її донька вагітна. Враховуючи, що до вказаного часу, її донька двічі втрачала дітей, позивач зробила усе можливе задля збереження життя дитини: взяла на себе усі необхідні витрати на лікування та харчування.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 офіційно зареєстрували шлюб; усі витрати на організацію весілля взяла на себе позивач, маючи надію на те, що після народження дитини її донька почне вести здоровий спосіб життя.

На восьмому місяці вагітності, з метою збереження життя Єлизавети та її дитини, відповідача було госпіталізовано до Обласного перинатального центру у м. Одесі Одеської обласної клінічної лікарні. За час перебування відповідача у лікарня, позивачем було зроблено ремонт у кухні квартири, в якій проживає її донька разом зі своїм чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, придбала нову кухонну стінку, газову колонку, апарат опалювальний газовий водогрійний.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився онук позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 27 лютого 2019 року, копія якого міститься у матеріалах справи.

Перший місяць після народження сина, відповідачка разом із чоловіком та новонародженим сином проживали разом з позивачем, однак після того, як ОСОБА_2 почала вживати спиртні напої, вона разом з дитиною та чоловіком переїхали жити до квартири АДРЕСА_3 . Позивач зазначає, що внаслідок цього, вона змушена була щодня у будні приїжджати до доньки додому та контролювати як вона доглядає за дитиною, а на вихідні забирати онука до себе. Більш того, внаслідок зловживання її донькою спритними напоями, позивач часто змушена була шукати її по місту та примушувати погодувати дитину, однак згодом було вирішено перевести сина на штучне годування. За твердженням позивача, харчування, ліки, ліжечко, одяг та усе необхідне для малолітнього онука купувала вона за власні кошти.

Оскільки батьки дитини окрім спиртних напоїв почали вживати і наркотичні речовини, позивач, у листопаді 2019 року після чергового візиту до квартири її доньки та враховуючи, що батьки були в стані, коли не могли контролювати свої дії, а їх син був без догляду, прийняла рішення забрати дитину на постійне проживання до своєї квартири, де малолітній онук наразі і проживає.

Враховуючи те, що малолітній онук ОСОБА_7 перебуває на повному утриманні позивача, а батьки не виконують своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, остання звернулася до суду із вказаною позовною заявою та просить суд задовольнити її у повному обсязі, позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити її, ОСОБА_1 опікуном малолітнього онука.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

За ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України « 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд погоджується із доводами позивача про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками по вихованню дитини (винна поведінка), коли вона не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не виявлення до неї інтересу, що передбачає застосування до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такого крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, як позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи доводи сторони позивача, в тому числі поведінку відповідачки до і після подання позову про позбавлення їх батьківських справ, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

1 вересня 2007 року гр. України ОСОБА_1 та гр. України ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було складено актовий запис № 394 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , копія якого міститься у матеріалах справи. У матеріалах справи міститься заява чоловіка позивача - ОСОБА_5 , який надає згоду на встановлення опіки своєю дружиною, ОСОБА_1 над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 17/200 частини житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 173, 1 кв. м. та житловою площею 71 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав від 23.03.2011 року; та спільно з донькою ОСОБА_2 є співвласницею квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Розпорядженням органу приватизації «№ 200250 від 29.11.2006 року.

ОСОБА_1 працевлаштована. Відповідно до Довідки від 29.07.2022 року за вих. № 137, позивач обіймає посаду Інженера ОПЗ у Товаристві з обмеженою відповідальністю « Євродор» з 2 червня 2006 року з щомісячним окладом у розмірі 7 100 грн.

Відповідно до характеристики з місця роботи від 27.05.2022 року, наданої за підписом директора ТОВ «Євродор», ОСОБА_1 з 2006 по 2020 роки включно обіймала посаду провідного інженера з підготовки кадрів. За час роботи проявила себе з позитивного боку, технічно освіченим та висококваліфікованим спеціалістом, постійно підвищує свій професійний рівень, неодноразово отримувала премії за високі показники від керівництва підприємства та міста. Порушень трудової та виробничої дисципліни з її боку відсутні, користується авторитетом та повагою керівництва та колег по роботі, тактична та вихована, у побуті скромна.

Окрім того, відповідно до довідки від 29.07.2022 року за вих. № 25, ОСОБА_1 працює за сумісництвом в МПП «Агрек» на посаді провідного інженера з підготовки кадрів та Інженер «ОПЗ» з 01.12.2003 року з щомісячним окладом у 3600 грн.

Відповідно до характеристики з місця роботи від 27.05.2022, наданої за підписом Директора МПП «Агрек», ОСОБА_1 працює на вказаному підприємстві на посаді провідного інженера ОТ з 18.10.1988 року; у період з 1990 по 2020 роки обіймала посаду провідного інженера з підготовки кадрів. За час роботи проявила себе з позитивного боку, технічно освіченим та висококваліфікованим спеціалістом, який постійно підвищує свій професійний рівень. Дирекція підприємства характеризує позивача як турботливу мати, яка самостійно з виховала доньку ОСОБА_6 та приділяла значну увагу її фізичному, моральному та духовному вихованню.

Відповідно до Довідки за вих. № 11 від 29.07.2022 року, ОСОБА_1 працює за сумісництвом у МПП «Моноліт» на посаді «Майстер водопостачання та каналізації» з 23.10.2017 року з щомісячним окладом у розмірі 3 250,00 грн.

Відповідно до Листа КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 08.07.2022 року за вих. № 1648, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 під наглядом лікаря психіатра не перебувала, за даними архіву не значиться.

Відповідно до Висновку про стан здоров`я громадянина № 20 від 09.08.2022 року, наданого КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жодних патологічних станів та хронічних захворювань не має, протипоказання для опікунства - відсутні.

З відповіді на запит, наданої Одеським обласним медичним центром психічного здоров`я Одеської обласної ради від 24.06.2022 року за вих.. № 45/2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки центру на наркотичному обліку не значиться.

Відповідно до Витягу з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» судом вбачається, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на території України станом на 22.05.2022 року до кримінальної відповідальності не притягається, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився онук позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 27 лютого 2019 року, копія якого міститься у матеріалах справи. Відповідно до вказаного свідоцтва, матір`ю дитини є ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_4 .

З матеріалів справи судом встановлено, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місце реєстрації та проживання позивача.

З листа КНП «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з моменту народження знаходиться під наглядом вказаної медичної установи. До дитячої поліклініки на амбулаторні прийоми та за телефоном при необхідності зверталася виключно бабуся дитини, ОСОБА_1 ; батьки дитини до лікаря - педіатра за медичною допомогою з питань спостереження не зверталися, станом здоров`я сина не цікавилися.

Відповідно до Листа від 15.06.2021 року за вих. № 01-19/45 за підписом Директора Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № 48 Одеської міської ради, на підставі заяви батька ОСОБА_4 від 01.03.2021 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був зарахований до Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № 48 Одеської міської ради;на підставі заяви батька від 01.03.2021 року ОСОБА_4 «Про дозвіл забирати дитину із закладу бабусею ОСОБА_1 », хлопчика приводить і забирає із закладу бабуся. Оскільки бабуся приводила і забирала дитину, вихователь тримав зв`язок щодо дитини з нею. На батьківських зборах також була присутня бабуся. За час перебування дитини у закладі дошкільної освіти, батьки його поведінкою не цікавилися. Дитина завжди охайна, чисто одягнена, доглянута, має гарний апетит, активний, бадьорий, комунікативний, розвиток дитини відповідає віковим особливостям.

У матеріалах справи містяться квитанції за оплату за харчування ОСОБА_3 на рахунок дитячого саду № 48 від 14.07.2021 року, 21.10.2021 року, 24.11.2021 року, 16.12.2021 року, 08.02.2021 року, з яких вбачається, що платником являється позивач - ОСОБА_1 .

У матеріалах справи також міститься копія Акту оцінки потреб сім`ї та копія Висновку оцінки потреб сім`ї, з яких вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає бабуся ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 за період проведення оцінювання (з 20 по 22 квітня) фахівцями Центру Соціальних служб Одеської міської ради встановлено, що дитина часто хворіє; мати дитини у вихованні та догляді за дитиною участі не приймає, зловживає наркотичними та алкогольними напоями; усі потреби дитини задовольняє бабуся,яка створила для дитини усі задовільні умови.

У суду немає підстав ставити під сумнів інформацію, викладену у вище вказаних листах, заявах та характеристиках, оскільки факти, викладені в них відповідачкою не заперечувались та належним чином не спростовані.

Що стосується відповідачки, суд зазначає наступне.

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєстрованим місцем проживання останньої є: АДРЕСА_6 .

Відповідно до Розпорядження органу приватизації № 200250 від 29.11.2006 року, ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 .

Батьком дитини є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; відповідно до відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг, зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_7 .

З матеріалів справи судом встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_7 зловживає алкогольними та наркотичними речовинами. Так, позивач зазначає, що її донька почала вживати наркотичні речовини у віці 16 років. Вона, як мати, спрямувала усі зусилля на те, аби вилікувати доньку від вказаної шкідливої звички, однак після семи років успішного лікування, остання почала зловживати алкогольними напоями.

У матеріалах справи міститься копія заборонного припису від 15.01.2022 року, складеного працівниками органів поліції стосовно кривдника ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , відповідно до якого остання вчиняла домашнє насилля по відношенню до своєї матері - ОСОБА_1

31.01.2022 року було повторно видано терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , яка вчиняла домашнє насилля по відношенню до своєї матері.

20 квітня 2022 року відповідача ОСОБА_2 повідомлено про підозру у рамках кримінального провадження № 0000224 та передано обвинувальний акт до суду через систематичні факти домашнього насилля з боку відповідача до своєї матері ОСОБА_1 , та протиправні дії, з урахуванням існування безпосередньої загрози життю та здоров`ю постраждалої особи. З відкритих джерел інформації судом встановлено, що за період з 2021 по 20223 рр. стосовно дій ОСОБА_2 неодноразово складалися протоколи про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. Зокрема, у провадженні Приморського районного суду м. Одеса перебувало 11 справ про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ч. 1 або 2 ст. 173 - 2 КУпАП (зокрема, справи № 522/23560/20; № 522/23560/20; № 522/15972/21; № 522/15616/21; № 522/3141/22 та ін.), за результатами розгляду яких остання визнавалася винною та притягалася до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2022 року у справі № 622/6570/22 ОСОБА_2 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Відповідно до довідки - характеристики, наданої Відділенням поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції в Одеській області від 27.05.2022 року, копія якої міститься у матеріалах справи, гр. ОСОБА_2 зарекомендувала себе негативно: періодично зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами, з сусідами дружніх стосунків не підтримує, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності протягом тривалого часу, знаходиться на обліку «Кривдник».

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Положеннями ст. 171 СК України передбачено право дитини на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи, що на час розгляду справи малолітній дитині ОСОБА_3 виповнилося 4 повних років, суд не заслуховував думку останнього щодо питання про позбавлення батьківських прав відповідачки.

Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1491/1вих від 03.11.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1491/1вих від 03.11.2022в частині, що стосуєтся відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

У матеріалах справи містяться письмові заяви свідків.

Так, відповідно до заяви гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_8 , батьки малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 нехтують батьківськими обов`язками, за дитиною не доглядають і не виховують, часто перебувають у неадекватному стані. Дитина постійно проживає з бабусею, ОСОБА_1 .

Відповідно до заяви гр.. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_9 , малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає з бабусею, ОСОБА_1 , тому що мати та батько дитини ухиляються від опіки над дитиною; мати дитини часто приходить в нетверезому стані і агресивно веде себе на очах малолітньої дитини.

Відповідно до заяви гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , про малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 піклується його бабуся - ОСОБА_1 , яка повністю його доглядає, лікує, водить до дитячого садочку, годує, купує одяг, виводить на прогулянки, грається з ним. Батьки малолітнього приходять до сина на 1-2 години, його вихованням не займаються.

Відповідно до заяви гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_10 , малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає з бабусею, ОСОБА_1 , яка повністю його доглядає та виховує, батьки малолітнього не з`являються та не піклуються про свого сина.

Відповідно до заяви гр. ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_11 , малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає з бабусею, ОСОБА_1 з кінця 2019 року, яка повністю доглядає за своїм онуком. Батьки дитини приходять до нього рідко, мати ОСОБА_15 часто з`являється у нетверезому стані, неодноразово її забирала поліція.

Відповідно до заяви гр.. ОСОБА_16 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_12 , ОСОБА_1 є її сусідкою і вона підтверджує, що її малолітній онук ОСОБА_7 проживає разом із нею, яка і займається його вихованням, водить до садочку, до дитячої поліклініки, гуляє з ним та турбується про нього. Бабуся дуже любить свого онука і нікому не дає його ображати, батьки ж дитиною не займаються зовсім.

Допитана в засіданні ОСОБА_17 , що є подругою позивачки, повідомиа, що вихованням малолітньго ОСОБА_3 повністю займається позивачка.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У постановах від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) та від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21 Верховний суд зазначив, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 у судових засідання не раз пояснювала суду, що бажає залишатися матір`ю дитини, піклуватися про нього, обіцяла суду працевлаштуватися, почати лікування від алкогольної та наркотичної залежності, однак жодних дій, спрямованих на зміну своєї поведінки з її боку зроблено не було.

Окрім того, суд ухвалою від 26 грудня 2022 року зупиняв провадження, надавав сторонам термін для примирення, однак відповідачі продовжили вживати алкогольні напої та вчиняти домашнє насилля щодо позивача у присутності свого малолітнього сина. Зокрема, у заяві позивача від 15.02.2023 року, вона повідомила суд, що після вона неодноразово намагалася викликати правоохоронні органи, однак її донька ОСОБА_2 погрожувала їй фізичною розправою.

Відповідно до листа Управління організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління національної поліції в Одеській області № 5/1-23аз від 23.03.2023 року, копія якого міститься у матеріалах справи, 12.02.2023 року, 12.02.2023 року від громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_2 до відділення поліції № 1 (Портофранківське) Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшла інформація про те, що 12.02.2023 о 13.38 року за адресою АДРЕСА_2 донька вчинила сварку із заявницею.

Після прийняття вказаного повідомлення оператором, на місце події прибув екіпаж ГРПП «Поліна-300» відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області. За результатами відпрацювання в електронному рапорті від 12.02.203 року о 14.31 зазначено, що між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка з приводу права спілкування з онуком заявниці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на вказаний час між ними відбувається судовий процес щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Заявниця від написання заяви відмовилася, мотивуючи це тим, що вказане непорозуміння було врегульовано мирним шляхом та кривдниця покинула вказану адресу і наразі не потребує допомоги поліції. Правопорушень не виявлено, скарг не надходило.

Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Судом встановлено, що починаючи з 2019 року малолітній ОСОБА_7 постійно проживає з бабусею; матеріальну допомогу батьки дитині не надають, участі у його вихованні не приймають, не цікавиться його навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами, його схильностями та здібностями. При цьому, як встановлено судом та підтверджує сама позивач, вона не забороняє відповідача спілкуватися зі своїм сином, вона навіть залишала дитину під їх відповідальність, однак вказаний досвід закінчився необхідністю звернення за медичною допомогою для дитини.

Суд вважає, що відповідачами свідомо обрано такі життєві умови, за якими їх участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Окрім того, такі життєві умови були обрані відповідачами після народження сина добровільно і вони повинні були усвідомлювати, що зловживання алкогольними та наркотичними речовинами, відсутність працевлаштування, не сприятимуть їх піклуванню про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя.

СПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією.

Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною.

При розгляді зазначеної справи суд враховував, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батьків, оскільки останній з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батьків із своєю дитиною, про що неодноразово зазначала бабуся онука.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачів фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьками та дитиною.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачкою своїх обов`язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідачка не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров`я та розвитку, хоча дитина часто хворіє, не спілкуються сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язана це робити та має таку можливість.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Зі змісту ст. 18 Конвенції про права дитини вбачається, що батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У відповідності до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно зі ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Таким чином, виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до висновку Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/1491/1вих від 03.11.2022 орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити опіку над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є рідною бабусею дитини, з чим суд погоджується на підставі встановлених під час розгляду справи обставин та досліджених наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до положень ч.3ст.12,ч.1ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки підлягає задоволенню.

У той же час суд роз`яснює відповідачці, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє їх права на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у випадку зміни своєї поведінки.

Згідно ч. 3 ст. 161 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином суд вважає, що з відповідачів солідарно на користь позивача слід також стягнути і судовий збір в розмірі 992,40 гривень, сплачений останньою за подання зазначеної позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 04.08.2022 року, дублікат якої міститься у матеріалах справи.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 СК України, ст. ст.2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку і жителя міста Одеси батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17 серпня 2022 року по 23.02.2027 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 23 червня 2023 року.

Суддя В.В. Косіцина