Справа № 161/7933/23
Провадження № 2/161/2468/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 через свого представника адвоката Савчук Г. Т. звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони одружились 25 жовтня 2013 року, шлюб між ними зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1610. Від цього шлюбу в них народилась дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння, байдужості до проблем кожного з них. Подружжя втратило почуття любові один до одного. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про подальший розвиток сім`ї. Постійні конфлікти на побутовому ґрунті між подружжям негативно впливають на моральний та психологічний стан позивача та дитини. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені. Більше двох місяців поспіль сторони спільно не проживають. А тому, позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження їхнього шлюбу є недоцільним та таким, що суперечить її інтересам.

На підставі викладеного позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, - розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача в її користь витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в розмірі 5 000 гривень та витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1073,60 гривень.

Ухвалою судді від 18 травня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

19 червня 2023 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову та заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу. У цій заяві відповідач зазначає, що він позов в частині вимог про розірвання шлюбу визнає повністю, однак заперечує вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 гривень. З огляду на наявність у шлюбі неповнолітньої дитині вони не могли вирішити питання про розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Відповідач вказує, що заявлений розмір правничої допомоги є неспівмірним зі складністю справи, адже позовна заява про розірвання шлюбу є типовою, не містить будь-яких розрахунків, справа не обтяжена значною кількістю доказів, які потребували б вивчення, а тому є нескладною і підготовка до розгляду цієї справи не потребувала аналізу законодавства, значних затрат часу та зусиль адвоката. Також відповідач зазначає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є для нього надмірним, адже він отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 6500 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив про визнання ним позову, адже він не заперечує щодо розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідач просив суд врахувати його заперечення щодо розподілу судових витрат.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1610 (а. с. 9).

Також встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя встановлено, що Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України).

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Суд установив, що подружнє життя сторін не склалось, вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин. Сторони дійшли стійкого переконання про необхідність розірвання шлюбу.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в цій сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, беручи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність процесуальних підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 50 % сплаченого судового збору, що становить 536,80 гривень, а також повернення позивачу з державного бюджету 536,80 гривень судового збору.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надала такі докази: Договір про надання правової допомоги від 16 травня 2023 року, який укладено між ОСОБА_3 та адвокатом Савчук Г. Т. (а. с. 13-17); Додаток до договору про надання правової допомоги від 16 травня 2023 року, відповідно до умов якого сторони договору погодили розмір гонорару адвоката в розмірі 5 000 гривень (а. с. 18-19); Акт прийому передачі правничих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги, згідно з яким адвокат надала клієнту правничі послуги, зокрема, консультацію вартістю 500 гривень, складання позовної заяви з відповідним пакетом документів вартістю 3 000 гривень, послуги представництва інтересів позивача в судовому засідання 1500 гривень; Довідку адвоката Савчук Г. Т. від 17 травня 2023 року про розмір її гонорару в цій справі (а. с. 21); платіжну інструкцію від 16 травня 2023 року, якою підтверджується, що ОСОБА_3 сплатила адвокату Савчук Г. Т. 6130,65 гривень.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» самостійно адвокатом.

Правнича допомога є специфічною послугою - складно визначити її універсальну вартість, що пов`язано із індивідуальністю кожної справи. Саме тому, розмір гонорару адвокатів визначається за їх домовленістю із клієнтом. Як адвокат визначає гонорар - виходячи із власних міркувань, при цьому враховується складність справи, досвід, кваліфікація, фінансова можливість клієнта, завантаженість та інші обставини.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги.

Стаття 59 Конституції України проголошує, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що в позивача не було потреби в отриманні правничої допомоги адвоката в цій справі з огляду на типовість позовної заяви. Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Вказана норма Конституції України гарантує можливість будь-якій особі незалежно від характеру спірних правовідносин отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Одночасно, суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, а саме: Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд ураховує: складність справи, тривалість її розгляду, обсяг доказів у справі, участь адвоката у судових засіданнях та його процесуальну поведінку, час, затрачений адвокатом при здійсненні представництва інтересів позивача в суді, заяву відповідача про неспівмірність обсягу фактично проведеної адвокатом позивача роботи та розміром його гонорару.

З наведених мотивів суд, враховуючи критерій розумної необхідності, критерій співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю спірних правовідносин, дійшов висновку про зменшення розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача в користь позивача 2000 гривень витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 13,77,81,89,141, 200, 206, 263,264,265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112, 115 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1610 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 2000 гривень витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 536,50 гривень понесених витрат на оплату судового збору відповідно до квитанції № 325 287 988 0 від 16 травня 2023 року.

Повернути ОСОБА_3 з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору в сумі 536,50 гривень сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № 325 287 988 0 від 16 травня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Дата складення повного рішення суду 23 червня 2022 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду О. М. Гринь