Справа № 464/3989/23 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/2573/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини вартості комунальних витрат,

В С Т А Н О В И В:

в червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути із останньої 32 472, 25 грн витрат, сплачених за комунальні послуги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказував, що він разом із відповідачкою ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 10 лютого 2015 року.В даній квартирі зареєстровано троє осіб: позивач, відповідачка та внук позивача - син відповідачки - ОСОБА_3 , що вбачається з відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 115595 від 27 лютого 2023 року.З дня заселення в квартиру АДРЕСА_1 та по сьогоднішній день всі комунальні послуги сплачує лише він. На неодноразові роз`яснення і прохання позивача щодо оплати відповідачкою частини вартості наданих їм і спожитих комунальних послуг, остання жодним чином не реагує.

При цьому звертає увагу на те, що він є інвалідом другої групи загального захворювання, окрім пенсії, інших доходів не має, значну частину пенсії доводиться витрачати на лікування, а тому не спроможний сам сплачувати вартість всіх наданих комунальних послуг. За надані послуги, такі як спожитий газ та електроенергія, позивач звільнений від оплати таких, інші послуги оплачує в повному розмірі. Всього ним затрачено коштів по утриманню житла в розмірі 48 708, 38 гривень. Так як відповідачка ОСОБА_2 в квартирі проживає із сином, то їй належить сплатити позивачу 2/3 частини витрат, а саме 32 472,25 гривень. У цьому зв`язку просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини вартості комунальних витрат, відмолено.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскарживпозивач ОСОБА_1 , подавши у вересні 2023 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На думку заявника, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому вважає, що воно підлягає скасуванню.

Мотиви апеляційної скарги в частині фактичних обставин справи схожі за змістом до мотивів позовної заяви, відтак, колегія суддів не вбачає доцільності відображити такі повторно.

Що ж стосується позиції заявника щодо незаконності рішення суду першої інстанції, останній зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд не встановив ким фактично було оплачено житлово - комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 , всі особові рахунки по даній квартирі відкриті на ім`я позивача та станом на сьогоднішній день заборгованість відсутня. Він неодноразово заявляв, що саме ним було здійснено всі оплати по квартирі АДРЕСА_1 , дані доводи підтверджуються письмовими доказами, які є в матеріалах справи та в додатках до поданої апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено самостійне виконання солідарного з відповідачем обов`язку по утриманню квартири та понесення ним одноособово витрат по оплаті житлово-комунальних послуг.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) викладено такий висновок: «Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 28. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети».

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20) та від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20).

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як зазначено в пункті 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач, це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять достатньо доказів в підтвердження заявлених позивачем позовних вимог, зокрема, в таких містяться квитанції та рахунки про оплату позивачем житлово-комунальних послуг, довідка про відсутність заборгованості за користування природним газом № 2650764-В від 30 травня 2023 року, що свідчить про виконання позивачем обов`язку по сплаті коштів за надання житлово-комунальних послуг. Відповідачка у справі є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 10 лютого 2015 року, зареєстрована у цій квартирі разом із своїм неповнолітнім сином, відтак вони є споживачами житлово-комунальних послуг, вартість таких послуг сплачена лише позивачем, доказів їх сплати або компенсації їх частини позивачу відповідачкою до суду першої інстанції, чи до суду апеляційної інстанції не надано. А відтак, суд першої інстанції суд дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з мотивами позовної заяви про те, що відповідачка повинна компенсувати 2/3 частину понесених позивачем витрат на оплату житлово-комунальних послуг, з огляду на кількість зареєстрованих та проживаючих у вказаній квартирі дієздатних осіб. Розмір понесених позивачем витрат, відповідачкою не спростовано.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною другою статті 376 ЦПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам, апеляційний суд дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, який відповідно до частини першої пункту 9 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судом апеляційної інстанції його позовні вимоги задоволено, із ОСОБА_2 в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції та 1 610 грн 40 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини вартості комунальних витрат, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 472 (тридцять дві тисячі чотириста сімдесят дві грн) 25 коп. вартості комунальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три грн ) 60 коп. за розгляд справи судом першої інстанції та 1 610 (одна тисяча шістсот десять грн) 40 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич