Пр.№2/756/5470/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Любін А.Ю.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Почивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.06.2017 року між нею та ОСОБА_4 укладений договір позики, за яким вона надала ОСОБА_4 у борг грошові кошти у розмірі 47 490 доларів США, які він зобов`язався повернути через шість місяців. В подальшому сума позики була збільшена та вона передала ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 44 990 доларів США.

04.10.2021 рішенням Оболонського районного суду м.Києва у справі №756/9028/20 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 279 138,90 грн.

31.07.2023 позивач отримала кошти, обумовлені рішенням суду через СЕТАМ.

Вважає, що відповідач зобов`язаний нести відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, визначену ст.625 ЦК України у розмірі 121 878,58 грн, з яких 25 135,71 грн - 3% річних за період з 31.07.2020 по 31.07.2023, 96 742, 87 грн - інфляційне збільшення суми боргу за період з 04.10.2021 по 31.07.2023.

У відзиві на позов представник відповідача посилається на безпідставність позовних вимог з огляду на те, що в ході касаційного оскарження рішення суду від 04.10.2021 Верховним Судом було зупинено його виконання до 23.06.2023, а згодом 30.08.2023 ухвалою Оболонського районного суду м.Києва відстрочено виконання рішення суду строком на два місяці. Тобто до 14.11.2023 відповідач мав законні підстави для невиконання судового рішення. Крім того, правовідносини виникли між сторонами до ухвалення рішення 04.10.2021, однак при розгляді тієї справи вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків не заявлялось.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначив, що кошти, обумовлені ст.625 ЦК України, стягуються внаслідок невиконання судового рішення, яким суму боргу відповідача визначено у гривні, а не в іноземній валюті.

Представниця відповідача проти позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

04.10.2021 рішенням Оболонського районного суду м.Києва у справі №756/9028/20 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 279 138,90 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене рішення набрало законної сили 28.09.2022 і ним встановлено наступні обставини.

Судом установлено, що за змістом розписки від 28.06.2017 року ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 47 490 доларів США строком на шість місяців, які зобов`язався виплатити частинами протягом указаного строку. Також цією розпискою ОСОБА_4 підтверджує наявність спірної заборгованості по взаємовідносинам сторін за 2015 рік, що підлягає перерахунку після надання сторонами розписок про отримання грошових коштів.

За змістом розписки від 28.12.2017 року ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 44 990 доларів США строком на шість місяців. Також цією розпискою він підтверджує наявність нез`ясованої заборгованості по взаєморозрахункам між сторонами за 2014 та 2015 роки, яка підлягає перегляду після надання сторонами розписок про отримання коштів.

Після тексту розписки ОСОБА_4 від 28.12.2017 року, а також на її зворотному боці містяться відмітки ОСОБА_3 про отримання коштів 14.06.2018 року у сумі 10 000 доларів США, 28.12.2017 року - 3 000 доларів США, 27.07.2018 року - 3 000 доларів США, 28.12.2018 року - 3 000 доларів США та 5 000 доларів США, 11.10.2018 року - 8 500 доларів США та 01.12.2018 року 2 000 доларів США.

Тобто за розписками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернуто їй борг у сумі 34 500 доларів США.

Таким чином, з урахуванням повернутої суми боргу у розмірі 34 500 доларів США залишок заборгованості ОСОБА_4 за договором позики становить 10 490 доларів США.

Враховуючи, що ОСОБА_3 порушено вимогу про стягнення заборгованості за договором позики предметом якої є іноземна валюта в національній валюті, під час розгляду справи установлено, що залишок неповернутого боргу становить 10 490 доларів США, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_4 цієї заборгованості, що за курсом НБУ станом на день вирішення справи, що становить 279 138 грн. 90 коп.

31.07.2023 було проведено торги з реалізації нерухомого майна, належного відповідачу в межах виконавчого провадження про стягнення боргу з нього на користь ОСОБА_3 . Ця обставина підтверджується протоколом проведення електронних торгів і не оспорюється відповідачем.

Отже, зобов`язання ОСОБА_4 були виконані 31.07.2023.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори й інші правочини, а згідно ч.5 цієї ж статті, у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

На думку суду, правовідносини виникли між сторонами на підставі договору позики, наявність рішення суду про стягнення боргу за таким договором не припиняє зобов`язань боржника і не змінює правову природу зобов`язання.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

В даному випадку, зобов`язання виражається у іноземній валюті, тому суд вважає правильним розрахувати розмір 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 31.07.2020 по 31.07.2023, виходячи з розміру неповернутої суми, а саме 10 490 доларів США, визначивши обґрунтованим розмір відсотків - 944,59 долари США, що згідно курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення складає 34 827,03 грн.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 25 135,71 грн - 3% річних, тобто в межах заявлених позовних вимог.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У зв`язку з тим, що зобов`язання відповідача виникло з договору позики, предметом якого є іноземна валюта, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 533, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 :

- 25 135 (двадцять п`ять тисяч сто тридцять п`ять) гривень 71 копійок - три відсотки річних;

- 251 (двісті п`ятдесят одна) гривень 35 копійок- судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Дані учасників справи.

ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.12.2023

Суддя А.М. Майбоженко