ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8147/23 Справа № 208/2909/18 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 11.08.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому змінювався.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 26.04.2018 року має заборгованість в сумі 98857,86 грн., яка складається з 45 419,40 грн. заборгованість за кредитом; 21822,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 26431,84 грн. нараховано пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4683,71 грн. штраф (процентна складова).

У січні 2022 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 11.08.2010 року становить 98 456,59 грн., з яких: 72 961,87 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 72961,87 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 25 494,72 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 456,59 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 20 819,04 грн. з яких: 20 000 заборгованість за тілом кредиту; 819,04 грн. - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення простроченого тіла кредиту у розмірі 52 961,87 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги за простроченим тілом кредиту у повному обсязі, в іншій частині залишити рішення без змін.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 11.08.2010 року , на підставі якої їй відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку (яка перевипускалась), на яку встановлено кредитний ліміт.

Звертає увагу, що активація картки та користування картковим рахунком, відповідно до виписки по ньому, свідчить про отримання кредитної картки відповідачем та прийняття ним умов кредитного договору.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, то банк звертає увагу, що Гайдар скористалась сервісом «Оплата частинами» та 11.08.2017 року оформила дві покупки з його

використанням з щомісячними платежами у розмірі 1 626,02 та 1 490,52 грн. В подальшому, у разі відсутності самостійних поповнень рахунку (сплати боргу за даним сервісом ) кошти списувались з картки відповідача за рахунок овердрафту, що й спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. При цьому звертає увагу, що відповідач не зверталась до банку із заявами щодо втрати кредитної картки за допомогою якої була оформлена послуга «Оплата частинами» та клієнт здійснювала неодноразове погашення такої заборгованості.

Зазначає, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої. У випадку коли позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.

Тому вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив надані банком документи, зокрема розрахунок заборгованості у взаємозв`язку із випискою з особового рахунку позичальника, що призвело до звільнення відповідача від обов`язку повернення банку фактично отриманої суми кредитних коштів.

ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу банку, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначала, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт не є складовою кредитного договору, а в анкеті-заяві від 11.08.2010 року не має жодних істотних умов договору, зокрема строків його повернення, порядку отримання кредитних коштів, процентних ставок, лімітів, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за користування кредитними коштами та розмір процентів. Надані банком на виконання ухвали суду першої інстанції документи не спростовують цього. Також ухвала суду першої інстанції про витребування доказів не була виконана банком у повному обсязі.

Крім того, зазначає, що до лютого 2017 року вона дійсно отримувала позику у банку на суму 1 380,74 грн. Однак станом на 23 годину 10 лютого 2017 року по 11 лютого 2017 року невідома їй особа, яка представилась співробітником банку ввівши її в оману змусила зняти у банкоматах та перевести на зазначений ним номер телефону грошові кошти у сумі 8 000 грн., 6 000 грн. та 3 800 грн., а банком списана комісія 712 грн., що загалом склало 18 512 грн. 11 лютого 2017 року вона звернулась до служби безпеки банку із заявою про шахрайські дії та 13 лютого 2017 року із заявою до відділу поліції, за якою було відкрито кримінальне провадження. Наголошувала, що особисті данні стороннім особам не передавала, не підвищувала кредитний ліміт, коди, піни та паролі від карток також не були розсекречені.

Вважала прийняття судом заяви банку про збільшення позовних вимог після початку першого судового засідання, не законною.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову з урахуванням уточнених позовних вимог становить 98 456,59 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в неоскаржуваній частині позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості не перевірялось.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач виразив згоду на те, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Також сторонами у зазначеній анкеті погоджено кредитний ліміт у розмірі 7 800 грн..

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, що не містить підписів сторін.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», за договором підписаним з ОСОБА_1 , останній видавались кредитні картки вперше 05.03.2008 року, з терміном дії до 03/12 року, а в останнє 18.02.2017 року - зі строком дії до 09/20 року.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 05.03.2008 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 24.12.2012 року у розмірі 15 000 грн., 11.04.2013 року у розмірі 15 500 грн., 14.7.2016 року у розмірі 20 000 грн., 31.3.2017 року у розмірі 23 200 грн. 19.07.2018 року у розмірі 0,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.04.2018 року утворилась в розмірі 98 857,86 грн., яка складається з: 45 419,40 грн. заборгованість за тілом кредиту; 21 822,91 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 26 431,84 грн. нарахована пеня; 5 183,71 - заборгованість за судовими штрафами .

Згідно із доданим до заяви про уточнення позовних вимог розрахунком заборгованості за договором б/н від 11.08.2010 року, укладеного між банком і ОСОБА_1 станом на 16.12.2021 року у неї утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 98 456,59 грн., яка складається із заборгованості за тіло кредиту у розмірі 72 961,87 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 25 494,72 грн.

Також матеріали справи мітять банківські виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором №б/н та копію паспорта ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом подання відповідного позову про їх стягнення, але в межах наданому йому ліміту, проти розміру якого відповідач не заперечував, а саме у розмірі 20 000 грн.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального і процесуального права .

Звертаючись до суду , банк наголошував на тому, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву 11.08.2010 року, погодили умови надання кредитних коштів, порядок їх користування та повернення.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за картками ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалась кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувалась ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалась ними з частковим поверненням.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого банком після уточнення позовних вимог розрахунком заборгованості станом на 16.12.2021 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором від 11.08.2010 року у розмірі 98 456,59 грн. з яких заборгованість за тілом кредиту 72 961,87 грн. та 25 494,72 грн. заборгованість за відсотками. При цьому слід зазначити, що згідно даних таблиці цього розрахунку через несвоєчасне погашення позичальником заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та переноситься у відповідну колонку прострочене тіло кредиту.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що згідно наданої нею виписки по рахунку кредитний ліміт погоджений з позивачем за договором від 11.08.2010 року складає 20 000 грн., а подальше його підвищення відбулось без її згоди в результаті шахрайських дій у лютому 2017 року, про що вона повідомила працівників банку та органи поліції.

З матеріалів справи дійсно вбачається факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів за цим епізодом та заволодіння грошовими коштами злочинним шляхом. Також матеріали справи містять копію виписки від 13.02.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 20 000 грн.. Розмір зазначеного кредитного ліміту також підтверджується довідкою банку, в якій вказано що кредитний ліміт збільшено до 20 000 грн. 14.07.2016 року, а подальше його збільшення відбулось 31.03.2017 року до 23 200 грн. , тобто період коли відповідач наголошує щодо вчинення у відношенні неї шахрайських дій по заволодінню кредитними коштами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те , надані сторонами по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 11.08.2010 р у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів в розмірі погодженого кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з цим позовом.

З приводу доводів відзиву на апеляційну скаргу щодо порушення судом першої інстанції порядку прийняття заяви банку про уточнення позовних вимог, то ці процесуальні порушення не є обов`язковою підставою у розумінні положень ст.376 ЦПК України для скасування правильного по суті рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами на користь банку у розмірі погодженого сторонами кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 98 456,59 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: