Справа №487/8497/19
Провадження №4-с/487/32/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., ознайомившись із матеріалами скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Регіонального центру ГСЦ МВС в Миколаївській області щодо виконання рішення та доручення суду та зобов`язання вчинити дії щодо виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Регіонального центру ГСЦ МВС в Миколаївській області щодо виконання рішення та доручення Заводського районного суду м. Миколаєва про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.09.2018 та зобов`язати ГСЦ МВС в Миколаївській області виконання рішення суду №487/8497/19 з визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.09.2018.

Ознайомившись із матеріалами скарги, приходжу до наступних висновків.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Розділом VII передбачено судовий контроль за виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, нормами Цивільно-процесуального кодексу України визначено, що зі скаргою до суду лише можуть звертатися сторони виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Проте, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Регіонального центру ГСЦ МВС в Миколаївській області щодо виконання рішення та доручення Заводського районного суду м. Миколаєва, що не передбачено Цивільно-процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі вище викладеного, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер спірних правовідносин, суд відмовляє у відкритті провадження по справі, оскільки дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.. 186, 447, 448 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Регіонального центру ГСЦ МВС в Миколаївській області щодо виконання рішення та доручення суду та зобов`язання вчинити дії щодо виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєві протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна