КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження:№ 22-ц/824/3898/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Київ

Справа № 761/34253/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Простір» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСББ «Простір» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 січня 2019 року між ОСББ «Простір» та ОСОБА_1 укладено договір оренди приміщення № 01.01-19/10, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування житлове приміщення площею 103,3 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , на строк дії договору до 31.12.2019. Відповідач зобов`язався оплачувати орендну плату в розмірі 11 000 грн. щомісячно, авансом, протягом перших 5 банківських днів місяця оренди в безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця.

По закінченню строку дії договору оренди на 2019 рік відповідач продовжив користуватись об`єктом оренди, у зв`язку з чим між сторонами 01 січня 2020 було укладено новий договір оренди на 2020 рік № 01.01-20/03 на строк дії договору до 31.12.2020 і відповідач зобов`язався оплачувати орендну плату в розмірі 12 000 грн. щомісячно, авансом, протягом перших 5 банківських днів місяця оренди в безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця.

Згідно п. 5.6.3 договорів оренди орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату на інші платежі відповідно до умов цього договору. Всупереч вказаних вище положень договорів оренди на 2019 та 2020 рік відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, та припинив вносити орендну плату за користування приміщенням, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що становить 196 000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 5516 грн., 3 % річних з простроченої суми в сумі 4232,22 грн., та пені в сумі 19 336,16 грн., згідно п.9.6 умов договорів, а всього - 225 084,38 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2022 року позовні вимоги ОСББ «Простір» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Простір» суму заборгованості у розмірі 196 000 грн., з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 5516 грн., 3 % річних з простроченої суми в сумі 4232,22 грн., та пені в сумі 19 336,16 грн., а всього 225 084,38 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при винесенні рішення виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 орендував квартиру АДРЕСА_2 , з 01.01.2019 р. до 23.10.2020 р, а у період з лютого 2020 р. по жовтень 2020 року не сплачував орендну плату.

Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Так, відповідач ОСОБА_4 насправді проживав квартирі АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_3 з 01.01.2019 року до 10 лютого 2020 року. Проте у зв`язку з конфліктами, які виникли з орендодавцями, змушені були залишити вказану квартиру та фактично припинити орендні відносини.

Відповідний акт прийому-передачі не було складено у зв`язку з тим, що позивач категорично відмовився підписувати такий акт. Ключі від звільненої квартири відповідач передав через сусідів, а саме ОСОБА_5 . Про факт залишення квартири та припинення орендних відносин орендодавець був повідомлений засобами електронної пошти. Після 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 та його дружина переїхали жити до їх сина за адресою АДРЕСА_3 , де і проживають по теперішній час.

Пункт 12.2 договору №01.01-20/03 оренди приміщення від 01.01.2020 р. є явно не справедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Не справедливість полягає у тій обставині, що право розірвання договору в односторонньому порядку надається лише орендодавцеві. Відповідно для справедливості правовідносин в даному випадку правом одностороннього розірвання договору має володіти як орендодавець, так і орендар. Позивач у своїй позовній заяві не посилався на ту обставину, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою, а відповідно і не надавав будь-які докази на доведення такої обставини. Закон не надає права урегульовувати правовідносини щодо найму житла у інший спосіб, ніж це передбачено ч.1 ст. 825 ЦК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Пояснив, що відповідно до п. 8.2 договору оренди належним доказом повернення об`єкту оренди орендодавцю є лише двосторонній акт прийому-передачі щодо повернення квартири. Оскільки такий акт сторонами складено не було, то жодні заперечення відповідача не мають правового значення. Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за увесь період, визначений у позовній заяві, не зважаючи на те, коли він виїхав з орендованої квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов`язання за зазначеними договорами позивач виконав в повному обсязі, надав відповідачу в оренду зазначений в договорі об`єкт нерухомості на обумовлений строк. У свою чергу, відповідач отримав в оренду зазначений об`єкт нерухомого майна, користувався ним, однак у порушення умов договору зобов`язання перед ОСББ «Простір» щодо внесення щомісячної орендної плати за користування приміщенням відповідач не виконує належним чином та не у повному обсязі.

Жодних доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення орендованого майна та оплати заборгованості за користування останнім, матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, у порушення умов договорів оренди приміщення зобов`язання перед ОСББ «Простір» щодо внесення щомісячної орендної плати за користування приміщенням відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 196 000 грн., з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 5516 грн., 3 % річних з простроченої суми в сумі 4232,22 грн., та пені в сумі 19 336,16 грн., згідно п. 9.6 умов договорів, що підтверджується розрахунком заборгованості. Вказаний розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом, а тому покладено в основу рішення. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду заборгованість ОСОБА_1 у загальному розмірі складає 225 084,38 грн.

Відповідачем суду не було надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, у зв`язку з несвоєчасною орендною оплатою, а тому суд дійшов висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Однак погодитись у повному обсязі з висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки судом не у повному обсязі було з`ясовано обставини справи, висновки суду частково не відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно зі ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 01 січня 2019 року між ОСББ «Простір» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди приміщення № 01.01-19/10, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове платне володіння і користування об`єкт оренди визначений згідно п.2.1 договору.

Об`єктом оренди є приміщення, площею 103,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (п. 2.1 договору).

Об`єкт оренди надається орендарю виключно для проживання (п. 3.1 договору).

Згідно п.4.1. розмір орендної плати за цим договором на дату його укладання складає: 11 000 грн. на місяць.

За орендне користування об`єктом оренди протягом неповного календарного місяця (певної кількості днів) орендар сплачує орендодавцю орендну плату скориговану пропорційно до фактичної кількості днів оренди в такому місяці (п. 4.2 договору).

Сторони домовились, що протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання цього договору орендар зобов`язується сплатити орендодавцю орендну плату, передбачену в п. 4.1. цього договору, а саме 22 000 грн. Вказана сума враховується при сплаті за перший та останній місяці дії цього договору (п. 4.3 договору).

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності, щомісячно, авансом, протягом перших 5 (п`яти) банківських днів місяця оренди в безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця (п. 4.4 договору).

Орендна плата нараховується орендодавцем та сплачується орендарем починаючи з моменту підписання цього договору і до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, яким буде засвідчено факт передачі (повернення) об`єкту оренди від орендаря до орендодавця. Вважається, що орендар користується об`єктом оренди починаючи з моменту підписання цього договору і до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, яким буде засвідчено факт передачі (повернення) об`єкту оренди від орендаря до орендодавця (п. 4.5 договору).

Датою виконання орендарем грошових зобов`язань за цим договором є дата зарахування суми в повному обсязі на поточний банківський рахунок орендодавця. (п. 4.6 договору).

Орендодавець зобов`язаний у відповідності до цього договору передати по акту приймання-передачі об`єкт оренди (п. 5.4.1 договору).

Орендар зобов`язаний у відповідності до цього договору прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди та своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі відповідно до умов цього договору (п. 5.6.1, 5.6.3 договору).

Факт передачі об`єкта оренди оформляється актом прийому-передачі, який підписується належним чином уповноваженими представниками орендаря та орендодавця. В акті прийому-передачі обов`язково зазначається загальний стан об`єкту оренди (п. 7.1 договору).

Згідно п. 9.6. умов договору за порушення строків здійснення платежів, передбачених р. 4 даного договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру суми такого простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Сторони погодили, що договір набув чинності з 01 січня 2019 року та діє до 31 грудня 2019 року (п. 12.1 Договору).

У подальшому, 01 січня 2020 року ОСББ «Простір» та ОСОБА_1 уклали договір оренди приміщення № 01.01-20/03, відповідно до умов якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове платне володіння і користування той самий об`єкт оренди - приміщення, площею 103,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 (п. 2.1 договору).

Згідно п.4.1. розмір орендної плати за цим договором на дату його укладання складає: 12 000 грн. на місяць.

Сторони домовились, що протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання цього договору орендар зобов`язується сплатити орендодавцю орендну плату, передбачену в п. 4.1. цього договору, а саме 24 000 грн. Вказана сума враховується при сплаті за перший та останній місяці дії цього договору (п. 4.3 договору).

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності, щомісячно, авансом, протягом перших 5 (п`яти) банківських днів місяця оренди в безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця (п. 4.4 Договору).

Орендна плата нараховується орендодавцем та сплачується орендарем починаючи з моменту підписання цього договору і до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, яким буде засвідчено факт передачі (повернення) об`єкту оренди від орендаря до орендодавця. Вважається, що орендар користується об`єктом оренди починаючи з моменту підписання цього договору і до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, яким буде засвідчено факт передачі (повернення) об`єкту оренди від орендаря до орендодавця (п. 4.5 договору).

Датою виконання орендарем грошових зобов`язань за цим договором є дата зарахування суми в повному обсязі на поточний банківський рахунок орендодавця. (п. 4.6 цього договору).

Орендодавець зобов`язаний у відповідності до цього договору передати по акту приймання-передачі об`єкт оренди (п. 5.4.1 договору).

Орендар зобов`язаний у відповідності до цього договору прийняти по акту приймання-передачі об`єкт оренди та своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі відповідно до умов цього договору (п. 5.6.1, 5.6.3 договору).

Факт передачі об`єкта оренди оформляється актом прийому-передачі, який підписується належним чином уповноваженими представниками орендаря та орендодавця. В акті прийому-передачі обов`язково зазначається загальний стан об`єкту оренди (п. 7.1 договору).

Сторони погодили, що договір набув чинності з «01» січня 2020 року та діє до «31» грудня 2020 року (п.12.1 цього договору).

Договір може бути розірвано сторонами до закінчення строку його дії у випадках, визначених цим договором (п.12.2 Договору).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.12.5 договору).

Завертаючись з заявою про перегляд заочного рішення та апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що про розгляд даної справи і про судове засідання фактично не був повідомлений, оскільки не мешкає за місцем своєї реєстрації. Натомість представнику позивача були відомі і номер телефону відповідача, і адреса його електронної пошти, оскільки саме з допомогою цих засобів зв`язку він спілкувався з орендарем у період оренди квартири у позивача.

Відповідач у вказаній заяві вказував, що позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки він припинив орендувати житло у відповідача з 06 лютого 2020 року. Відповідний акт прийому передачі квартири складено не було, оскільки позивач категорично відмовився підписувати такий акт. Ключі від звільненої квартири відповідач передав через сусіда ОСОБА_5 . Про те, що квартира фактично звільнена, відповідач повідомив позивачеві електронним листом на електронну пошту відповідача.

Відповідні докази були надані представником відповідача під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснив, що місце його проживання зареєстроване за місцем знаходження юридичної особи - Державної служби України з надзвичайних ситуацій, де він працював, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 .

При цьому, як вбачається з позовної заяви та доданих матеріалів, номер засобу зв`язку - телефону відповідача ОСОБА_1 , що зазначений в обох договорах оренди, у позовній заяві позивачем зазначений не був.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів вручена відповідачу не була, конверт повернувся до суду без вручення цих документів, із помітками «адресат відсутній за вказаною адресою», «не працює, пенсіонер» ( а.с. 49).

Повістка про виклик відповідача в судове засідання на 12 травня 2022 року, в якому було прийнято оскаржуване рішення, була повернута до суду без вручення, з відміткою працівника АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з вимогами ч. 1- 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачу ОСОБА_1 не було вручено належним чином ухвалу про відкриття провадження у даній справі, копію позовної заяви, колегія суддів визнала за можливе прийняти до уваги докази, що були подані відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції при розгляді його заяви про перегляд заочного рішення, оскільки зазначені докази мають істотне значення при вирішенні даного спору, проте відповідач ОСОБА_1 з об`єктивних причин не міг подати їх при розгляді справи судом першої інстанції.

Зокрема, як вбачається з роздрукованих листів з електронної пошти відповідача ОСОБА_1 , оригінали яких було оглянуто апеляційним судом в судовому засіданні, 11 лютого 2020 року на електронну адресу ОСББ «Простір», яка зазначена у договорі оренди від 01 січня 2020 року № 01.01-20/03, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надіслано листа дружиною відповідача ОСОБА_3 , з якого вбачається, що оскільки її чоловік ОСОБА_1 перебуває у госпіталі, вона вимушена зайнятись передачею квартири № 91 .

У листі ОСОБА_3 зазначено, що 04 лютого 2020 року вона довела до відома голови правління ОСББ «Простір» ОСОБА_7 , що ОСОБА_8 звільняють квартиру АДРЕСА_2 . Оплата виконана в повному об`ємі включно по лютий 2020 року, за комунальні послуги - січень 2020 року. Показники лічильників було знято у присутності свідків.

Також цим листом повідомлено, що 09 лютого 2020 року квартиру було прибрано та підготовлено до передачі разом з ключами. Протягом дня 10 лютого 2020 року ОСОБА_3 неодноразово запрошувала голову правління та заступника голови правління ОСББ прийти до квартири з членами правління, щоб скласти акт прийому-передачі квартири. Однак, голова правління ОСББ чи інший представник ОСББ «Простір» для складання акту приймання-передачі квартири не з`явились.

При цьому заступник голови на запитання ОСОБА_3 , чому не приймають квартиру, відповів, що не має значення, що вони залишили квартиру, адже орендна плата буде нараховуватись стільки, скільки вони будуть вважати за потрібне. Тому зазначеним листом було повідомлено голову правління ОСББ «Простір», що ключі від орендованої квартири залишені сусідам в квартирі № 93 .

До повідомлення додано фотознімки показників лічильника станом на 10 лютого 2020 року, чеки про оплату комунальних послуг та про оплату за електроенергію ( а.с. 89- 92).

Як вбачається зі змісту договору оренди від 01 січня 2020 року № 01.01-20/03, саме ця адреса електронної пошти була зазначена орендодавцем для листування між сторонами - .

Крім того, з паперової копії сторінки електронної пошти відповідача ОСОБА_1 - Vladimir * *, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, вбачається, саме з цієї електронної адреси відповідач у період грудень 2019 - січень 2020 року повідомляв орендодавця про показники лічильників води, надсилав чеки про сплату орендної плати та за комунальні послуги ( а.с. 92).

Таким чином, заперечення представника позивача про неможливість прийняти до уваги повідомлення від 11 лютого 2020 року на електронну адресу позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 звільнив орендовану квартиру та намагався передати її за актом прийому-передачі, колегія суддів відхиляє.

Враховуючи ті обставини, що адреса електронної пошти була зазначена позивачем у договорі оренди, і саме на зазначену адресу відповідачем здійснювалось листування щодо виконання умов договору оренди, за відсутності в матеріалах справи відповіді ОСББ «Простір» на повідомлення відповідача щодо звільнення орендованої квартири, колегія суддів дійшла висновку, що позивач був належним чином обізнаний про необхідність 09 - 10 лютого 2020 року прийняти об`єкт оренди від орендаря за актом приймання-передачі.

Крім того, враховуючи, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , яку орендував відповідач, та яка у подальшому була передана в оренду новому орендарю, жодних доказів, які б спростовували надані відповідачем до листа від 11 лютого 2020 року, зафіксовані на фотознімках та квитанції про сплату за комунальні послуги за січень 2020 року, показники лічильників холодної та гарячої води станом на 10 лютого 2020 року, - позивачем надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом належним чином не було встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, що 09 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 звільнив займану ним орендовану квартиру та пропонував позивачу належним чином оформити акт прийому-передачі об`єкта оренди. Натомість позивач відмовився складати та підписувати такий акт. Про факт залишення квартири та припинення орендних відносин орендодавець був повідомлений електронною поштою, адреса якої зазначена у договорі оренди.

Отже, висновки суду першої інстанції про необхідність нарахування орендної плати за період з березня по жовтень 2020 року включно, з огляду на вимогу пункту 4.5 договору про те, що орендна плата нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, яким буде засвідчено факт передачі (повернення) об`єкту оренди від орендаря до орендодавця, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційним судом встановлено, що відповідач визначеним договором засобом зв`язку повідомив позивача про звільнення орендованої квартири 09 лютого 2020 року, натомість позивач ухилився від складання акту приймання-передачі орендованої квартири.

Відповідно до п. 12.2 договору оренди, цей договір може бути розірвано сторонами до закінчення строку його дії у випадках, визначених цим договором, а також у наступних випадках: - за взаємною згодою сторін, яка буде підтверджена у відповідній угоді ( п.12.2.1);

- за рішенням суду ( п.12.2.2); - в односторонньому порядку на вимогу орендодавця шляхом направлення орендарю письмового повідомлення про розірвання цього договору на адресу, вказану ним в цьому договорі ( п.12.2.3); - у випадках відкриття провадження щодо неплатоспроможності; - в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.12.2.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Таким чином, враховуючи визначене ч. 1 ст. 825 ЦК України право наймача відмовитися від договору найму у будь-який час, та встановлені у справі обставини щодо ухилення позивача від складання акту приймання-передачі орендованої квартири 10 лютого 2020 року, фактичного звільнення відповідачем орендованої квартири 09 лютого 2020 року, з проведенням оплати за повний місяць - лютий 2020 року, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на доведення тієї обставини, що орендодавець, за неналежно виконаного обов`язку орендарем щодо письмового попередження за три місяці про відмову від договору найму, не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість по орендній платі відповідачу ОСОБА_1 слід обраховувати по місяць фактичного користування об`єктом оренди, тобто по лютий 2020 року включно.

Крім того, відповідно до позовних вимог ОСББ «Простір», позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі по жовтень 2020 року включно, натомість в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача визнав, що у серпні 2020 року квартира була передана у найм новому наймачу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 , заборгованість за 2019 рік становить 88 000 грн., за січень 2020 року заборгованість - 12 000 грн., за лютий 2020 року - сплачено 12 000 грн. Таким чином, за період з січня 2019 року по лютий 2020 року включно заборгованість відповідача перед позивачем становить 100 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги представника відповідача про необхідність у повному обсязі відмовити у задоволенні позову - не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідно до п.4.4 договорів оренди приміщення від 01.01.2019 року та від 01.10.2020 року, орендна плата сплачується орендарем щомісячно, авансом, протягом перших 5 банківських днів місяця оренди у безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів сплати орендної плати за період з березня 2019 року по листопад 2019 року на суму 88 000 грн. та за січень 2020 року на суму 12 000 грн. відповідачем ОСОБА_1 до матеріалів справи не надано. Отже, розмір заборгованості відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 100 000 грн. ( 88 000 грн. + 12 000 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача та його представника обґрунтованими лише частково, щодо відсутності підстав для стягнення орендної плати за період з березня 2020 року по жовтень 2020 року, оскільки відповідачем доведено, що у вказаний період часу оренду квартири за вказаним договором оренди він не здійснював.

Обґрунтованих доводів щодо підставності нарахування на суму заборгованості по орендній платі трьох процентів річних та інфляційних втрат, визначених ст. 625 ЦК України, а також передбаченої п. 9.6 договору оренди пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму простроченого платежу, - апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 549 ЦК України , неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.6 договорів оренди від 01.01.2019 року та від 01.01.2020 року передбачено, що за порушення строків здійснення платежів, передбачених р. 4 даного договору, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру суми такого простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, апеляційним судом виконано перерахунок 3% річних, інфляційних втрат, та визначеної договором пені, виходячи із суми заборгованості, яка підлягає стягненню, та періоду нарахування, визначеного позивачем.

Так, сума несплаченого платежу за договором оренди за березень 2019 року становить 11 000 грн.; період прострочення становить з 06 березня 2019 року по 26 жовтня 2020 року (дата, визначена позивачем у позовній заяві, станом на яку платіж не було здійснено, і ця обставина відповідачем не спростована) ; сукупний індекс інфляції за цей період - 105,2997 %, відтак, сума інфляційних втрат складає: 11000 x 1.052997 - 11000 = 582,97 грн.

3% річних на вказану суму заборгованості за вказаний період складають: 11000 x 3% x 601 : 365 = 543,37 грн.

Сума несплаченого платежу за квітень 2019 року становить 11 000 грн., період прострочення становить з 06 квітня 2019 року по 26 жовтня 2020 року; сукупний індекс інфляції за цей період складає 104,3605 %. Відповідно інфляційні втрати становлять суму : 11000 x 1.043605 - 11000 = 479,65 грн. 3% річних : 11000 x 3% x 570 : 365 = 515,34 грн.

Сума несплаченого платежу за травень 2019 року становить 11 000 грн., період прострочення - з 06 травня 2019 року по 26 жовтня 2020 року; сукупний індекс інфляції за цей період - 103,3272 %. Відповідно інфляційні втрати : 11000 x 1.033272 - 11000 = 365,99 грн. 3% річних : 11000 x 3% x 540 : 365 = 488,42 грн.

Сума несплаченого платежу за червень 2019 року становить 11 000 грн., період прострочення - з 06 червня 2019 року по 26 жовтня 2020 року; сукупний індекс інфляції за цей період становить 102,6089 %. Відповідно інфляційні втрати = 11000 x 1.026089 - 11000 = 286,98 грн. 3% річних = 11000 x 3% x 509 : 365 = 460,19 грн.

Аналогічним чином колегією суддів було підраховано інфляційні втрати та три проценти річних на прострочені платежі за липень, серпень, вересень , жовтень та листопад 2019 року, січень 2020 року та встановлено, що на прострочений платіж за липень 2019 року інфляційні втрати складають - 343 грн. 70 коп., 3% річних - 433 грн. 07 коп., на прострочений платіж за серпень 2019 року інфляційні втрати складають - 412 грн. 17 коп., 3% річних - 405 грн. 04 коп., на прострочений платіж за вересень 2019 року інфляційні втрати - 446 грн. 51 коп., 3% річних - 377 грн. 01 коп., на прострочений платіж за жовтень 2019 року інфляційні втрати - 366 грн. 94 коп., 3% річних - 349 грн. 89 коп.

Орендна плата за листопад 2019 року була внесена відповідачем 17 грудня 2019 року, тому інфляційні втрати становлять суму 11 грн., 3% річних - 28 грн. 03 коп.

Інфляційні втрати на суму простроченого платежу за січень 2020 року в сумі 12 000 грн. за період з 06 січня 2020 року по 26 жовтня 2020 року - 326 грн. 46 коп., 3% річних - 290 грн. 96 коп.

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат на суму прострочених платежів за період прострочення з 06 березня 2019 року по 26 жовтня 2020 року становить 3611 грн. 37 коп., сума трьох відсотків річних на суму прострочених платежів за вказаний період становить 3891 грн. 32 коп.

З розрахунком пені, нарахованої позивачем за подвійною обліковою ставкою НБУ на суму заборгованості, яка станом на 06 листопада 2019 року становила 99 000 грн., а з 17 грудня 2019 року по 26 жовтня 2020 року становила 88 000 грн., відповідно за період з 06 листопада 2019 року по 26 жовтня 2020 року пеня складає суму 13 991 грн. 40 коп., - колегія суддів погоджується, оскільки розрахунок в цій частині є вірним.

Сума пені за подвійною обліковою ставкою НБУ, нарахована на суму несплаченого платежу за січень 2020 року в розмірі 12 000 грн. за період з 06 січня 2020 року по 26 жовтня 2020 року становить 1595 грн. 74 коп.

Загальна сума пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить : 13 991 грн. 40 коп. + 1595 грн. 14 коп. = 15 587 грн. 14 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСББ «Простір» до ОСОБА_1 , стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з орендних платежів у розмірі 100 000 грн., інфляційних втрат за час прострочення в сумі 3611 грн. 37 коп., 3 % річних з простроченої суми - 3891 грн. 32 коп., пеню в сумі 15 587 грн. 14 коп., а всього стягнути - 123 089 грн. 83 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу, що були стягнуті судом першої інстанції в сумі 10 000 грн. з відповідача на користь позивача, то у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог ОСББ «Простір», апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, що пропорційна сумі задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що сума задоволених позовних вимог - 123 089 грн. 83 коп. становить 54,69% від суми заявлених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог : 3376 грн. 26 коп. х 54,69 % = 1846 грн. 48 коп.

Оскільки відповідачем за подання апеляційної скарги також сплачено суму судового збору в розмірі 3376 грн. 50 коп., то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору пропорційно сумі позовних вимог, у задоволенні якої позивачу було відмовлено: 3376 грн. 50 коп. х 45,31% = 1529 грн. 89 коп.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця у витратах по сплаті судового збору : 1846 грн. 48 коп. - 1529 грн. 89 коп. = 316 грн. 59 коп.

Сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача також пропорційно сумі задоволених позовних вимог : 10 000 грн. х 54,69% = 5469 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2022 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Простір» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Простір» (ідентифікаційний код юридичної особи - 32488759) суму заборгованості у розмірі 100 000 грн., інфляційні втрати за час прострочення в сумі 3611 грн. 37 коп., 3 % річних з простроченої суми - 3891 грн. 32 коп., пеню в сумі 15 587 грн. 14 коп., а всього стягнути - 123 089 ( сто двадцять три тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 83 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Простір» витрати по сплаті судового збору в сумі 316 грн. 59 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5469 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.