Провадження № 2/752/1178/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартири, -

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_3 зазначив, що він успадкував квартиру АДРЕСА_1 за заповітом від 1 грудня 20210 року від свого дядька, який помер у 2020 році. Відповідно до реєстру територіальної громади, крім ОСОБА_3 , у квартирі також зареєстровані дружина померлого та її син від попереднього шлюбу. Проте з грудня 2019 року жодна з цих осіб не проживала в цій квартирі, що було підтверджено актами про непроживання. ОСОБА_3 самостійно понесе всі витрати на утримання цієї власності, включаючи оплату комунальних послуг та відшкодування заборгованості за попередні періоди. У грудні 2020 року він звертався до відповідних органів із заявою про зняття осіб з реєстрації за цією адресою, але через відсутність рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням йому було відмовлено.

Ухвалою судді від 24.05.2021 за поданим позовом відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

До суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартири, за яким позивачі за зустрічним позовом просять усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення позивачів за зустрічним позовом до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача за зустрічним позовом надати ключі від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування зустрічного позову позивачі зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . У серпні 2020 року його дружина, тобто ОСОБА_1 , звернулася із заявою про спадщину за законом, але згодом виявилось, що померлим було складено заповіт на користь позивача за основним позовом, тобто ОСОБА_3 . Позивач за зустрічним позовом звернулась до суду про визнання заповіту недійсним через нездатність чоловіка розуміти значення своїх дій та, наразі, справа ще розглядається судом. Позивач за зустрічним позовом зіткнулися із проблемами в користуванні квартирою через ОСОБА_3 , який ускладнює їхнє проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Після спроб вирішити це мирним шляхом, позивач за зустрічним позовом звернулася до поліції. Крім того зазначає, що є свідки того, що ОСОБА_3 перешкоджає їм у вільному користуванні квартирою, порушуючи їхні законні права, оскільки іншого житла для проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають. А тому позивачі мають право вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні майном шляхом вселення у квартиру на підставі рішення суду.

31.05.2023 року подану зустрічну заяву прийнято до спільного розгляду з основним позовом, про що постановлено ухвалу суду.

Надалі, заяву ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартири задоволено та ухвалою суду від 25.09.2023р. первісний позов залишено без розгляду.

В обґрунтування заперечень проти зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 зазначає, що позивачі за зустрічним позовом ніколи не були і не є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24.07.2023 року не є зареєстрованими за вказаною адресою, а з 2019 року в ній не проживають, що підтверджують докази, наявні у справі.

25 вересня 2023 року закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку.

Станом на 15.04.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 значились зареєстрованими: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.06.2020 р.р Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Жашківського району Черкаської області.

01.12.2020 р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину майна за заповітом ОСОБА_4 , а з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що були членами родини померлого, були правомірно зареєстровані у квартирі і, відповідно, нею користувалась. Однак після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_3 став чини перешкоди у вільному користуванні квартирою, змінив замки та позбавив позивачів права в ній проживати.

При цьому зі сторони позивачів за зустрічним позовом не надано належних допустимих і достовірних доказів у обсязі достатньому, що б зробити висновок про те, що ОСОБА_3 дійсно вчиняє свідомі дії для перешкоджання позивачам у їх праві на користування квартирою.

Поряд із зазначеним, судом встановлено, що станом на 24.07.2023 р. за адресою АДРЕСА_1 позивачі за зустрічним позовом не зареєстровані, що свідчить про те, що власник квартири зняв осіб із зареєстрованого місця проживання в порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265 про «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад».

Отже, на момент прийняття рішення встановлено, що позивачі не мають законних підстав для користування відповідною квартирою, які б виходили або з права власності на неї, або з реєстрації місця проживання, сімейних або договірних відносин з власником цієї квартири, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення їх прав шляхом здійснення перешкод у користування майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому за наявності обставин встановлених вище, за відсутності обґрунтованих, законних чи достатніх підстав для звернення до суду із позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартири суд вважає, що в його задоволенні позову слід відмовити.

Витрати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із відмовою задоволенні позовних вимог залишити за позивачами за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та зобов`язання надати ключі від вхідних дверей квартири залишити без задоволення.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач 1 (за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач 2 (за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач (за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя І.О. Ольшевська