КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/9569/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7286/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Журибеди О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до досягнення сином 23 років.

Свої вимоги мотивувала тим, що 28 липня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва, актовий запис № 780. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 . Спільне життя сторін не склалось та 21 березня 2019 року шлюб було розірвано за рішенням суду. Зазначала, що їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2021 року навчається в ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» на бюджетній денній формі навчання. Посилалась на те, що відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, тому просила позов задовольнити (а.с. 1-4).

У жовтні 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не працює, є особою з інвалідністю другої групи та має на утриманні мати пенсіонерку. Вказував, що у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Звертав увагу на те, що син ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі навчання та офіційно працевлаштований (а.с. 32).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 12 серпня 2022 року. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. (а.с. 40-42).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 березня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прилуцька Н.М. направила до суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 45-64).

На обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції не було досліджено усіх обставин, які мають значення для справи, та порушено норми процесуального права. Судом прийнято доводи та докази лише сторони позивача, на користь якої ухвалено рішення, що є порушенням рівності всіх учасників судового процесу. Так, судом не встановлено факту потреби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання, враховуючи, що він працює та отримує заробітну плату, при цьому, навчається безкоштовно. Крім того, судом не з`ясовано наявність у батька можливості сплачувати аліменти. Звертала увагу, що позивач не надала до суду розрахунку витрат або орієнтовного розрахунку витрат на утримання сина, який продовжує навчання, а суд цих обставин не з`ясував. Також суд незаконно стягнув з відповідача судовий збір за подання позову, оскільки відповідача є особою з інвалідністю другої групи та звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2019 року (а.с. 5-7).

Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 серпня 2003 року (а.с. 16).

Відповідно до довідки ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» № 234 від 09 серпня 2022 року ОСОБА_3 дійсно навчається в ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з 01 вересня 2021 року (наказ № 08 «З-УДЗ» від 28.08.2021) по 30 червня 2023 року з дворічним терміном навчання за спеціальністю «Телекомунікації та радіотехніка», форма навчання денна, бюджет (а.с. 14).

За змістом ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Отже, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 71 цього Закону та ст. ст. 194 - 197, 274 СК України.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до досягнення сином 23 років.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може повноцінно працювати та потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу повнолітньому сину, оскільки є особою працездатного віку.

Колегія суддів не в повній мірі погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, з 01 вересня 2021 року ОСОБА_3 навчається в ДНЗ «Київський професійний коледж з посиленою військовою та фізичною підготовкою» з дворічним терміном навчання за спеціальністю «Телекомунікації та радіотехніка», форма навчання денна, бюджет (а.с. 14).

Відповідач в суді першої інстанції посилався на те, що у нього відсутня матеріальна можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки він не працює, є особою з інвалідністю другої групи та має на утриманні мати пенсіонерку.

При цьому, відповідач вказував, що регулярно надавав сину кишенькові кошти, на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заяву копії квитанцій за період з 2019 року по 2021 рік щодо переказу коштів на рахунок сина. Крім того, на підставі судового наказу Святошинського районного суду від 03 липня 2018 року відповідач сплачував на двох дітей доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 1/3 частину усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 33-36).

Доказів на підтвердження перебування на утриманні апелянта ОСОБА_1 матері пенсіонерки до суду не надано і судом не встановлено, тому колегія суддів відхилила доводи апелянта про неврахування районним судом цих обставин.

Згідно з копією посвідчення ПФУ та довідки МСЕК ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи армії довічно, отримує пенсію по інвалідності, може працювати в спеціально створених умовах (а.с. 27-28).

ОСОБА_1 не надав до суду будь-яких доказів свого скрутного матеріального становища, відсутності доходів та неможливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_2 не зазначила в позовній заяві, а судом першої інстанції не враховано наявності зобов`язання відповідача ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття, а тому покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини заробітку (доходу) не можна визнати обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається, перебуває на забезпеченні матері, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, та визначає розмір аліментів у сумі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу)щомісячно, є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам сина. При цьому, судом враховано, що відповідачем не надано об`єктивних доказів неможливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину до припинення навчання. Зважаючи на вищевказане, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Поряд з цим, таке судове рішення не перешкоджає ОСОБА_1 заявляти про зменшення раніше визначеного судом розміру аліментів і надавати відповідні докази на підтвердження наявності підстав для такого зменшення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позов частково помилково поклав судові витрати на відповідача.

Враховуючи вказане, рішення суду слід змінити, виключивши з його резолютивної частини посилання на те, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року- змінити, у зв`язку з цим абзац другий резолютивної частини цього рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 12 серпня 2022 року.

Виключити з резолютивної частини рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року абзац 5 наступного змісту «Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.».

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова