Дата документу 21.12.2023 Справа № 314/2737/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2737/23
Провадження №22-ц/807/2202/23
Головуючий в 1-й інстанції Кононенко І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2023 року, ухвалене у м. Вільнянськ у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути заборгованість станом на 28.05.2023 року за кредитним договором б/н від 06.07.2006 року у розмірі 62016,11 грн., яка складається з 48473,04 грн. заборгованість по кредиту; 13543,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву б/н від 06.07.2006 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄРДПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 06.07.2006 року у розмірі 48473 (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят три) грн.04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄРДПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 2097 (дві тисячі дев`яносто сім) грн.86 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених вимог про стягнення відсотків у розмірі 13 543,07 грн і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в анкеті-заяві відповідача зазначена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 3% на місяць (36% річних), а тому суд не звернув уваги на те, що базова процентна ставка за користування кредитом погоджена між сторонами.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення оскаржується позивачем лише в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 13 543,07 грн, а тому відповідно до приписів ч. 1 статті 367 ЦПК України переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.07.2006 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з наданим банком розрахунком у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 28.05.2023 виникла заборгованість у сумі 62 016,11 грн., що складається з: 48 473,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 13 543,07 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг не містить умов щодо розміру процентної ставки, сум комісії, строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, суд вважав вимогу позивача про стягнення заборгованості за відсотками необґрунтованою.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 06.07.2006 підписала заяву на отримання кредитного ліміту в розмірі 5 000,00 грн (а.с.25, зворот).

У заяві зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 31-40) та паспорт споживчого кредиту (а.с.26-30).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Вирішуючи спірні відносини по суті, суд помилково вважав неузгодженою процентну ставку між сторонами кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві від 06.07.2006 відсотки за користування кредитними коштами зазначені та становлять 3% на місяць (36% річних).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 13 543,07 грн.

Досліджуючи вимоги позову в цій частині, колегія суддів виходить з погодження між сторонами кредитного договору нарахування відсотків зі ставкою 36% річних.

Проте, із розрахунку заборгованості слідує, що банк здійснював також нарахування відсотків за порушення умов кредитування та відсотків на прострочений кредит.

Та, загальна сума нарахованих відсотків за порушення умов кредитування за період з 06.07.2006 по 28.05.2023 становить 11 927,75 грн, а сума відсотків на прострочений кредит за вказаний період становить 763,12 грн.

Такі нарахування колегія суддів вважає протиправними, оскільки позивачем не було доведено належними і допустимими доказами погодження таких умов між сторонами в кредитному договорі від 06.07.2006 р.

З урахуванням вказаного, недоведеними і необґрунтованими є нарахування відсотків заборгованості при порушенні умов кредитування та відсотків на прострочений кредит у загальній сумі 12 690,87 грн,, які підлягають вирахуванню із заявленої позивачем суми заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Отже, враховуючи погодження в кредитному договорі від 06.07.2006 р. процентної ставки в розмірі 3% на місяць (36% річних), колегія суддів вважає частково обґрунтованою та доведеною вимогу банку про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 852,20 грн (12 690,87 грн 11 927,75 грн).

Висновки суду першої інстанції з приводу необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками є помилковими, оскільки суд не надав належну правову оцінку доказам у справі та неправильно вважав неузгодженою умову нарахування процентів за користування кредитом при укладенні договору від 06.07.2006 р.

З урахуванням наведеного, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою та доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом у розмірі 852,20 грн, відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 852,20 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Також підлягають стягненню з позивача витрати відповідача на правничу допомогу, розмір яких не суперечить вимогам розумності та справедливості та наданому розрахунку.

З урахуванням викладеного підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 2 134,85 грн, сплаченого за подання позовної заяви та 55,30 грн судовий збір за подання апеляційної скарги.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 вересня 2023 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, скасувати та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄРДПОУ 14360570) заборгованість за відсотками за користування кредитом за договором б/н від 06.07.2006 рокуу розмірі 852,20 грн (вісімсот п`ятдесят дві гривні 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄРДПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2 134,85 грн (дві тисячі сто тридцять чотири гривні 85 копійок).

В решті рішення залишити без змін.

В частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 48 473,04 грн, рішення суду не оскаржувалось та не перевірялось.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄРДПОУ 14360570) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмір 55,30 грн (п`ятдесят п`ять гривень 30 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 грудня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко