Провадження №2/337/903/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року до суду надійшов вказаний позов, який позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що з відповідачкою вони проживали однією сім`ю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по 2012 рік. Від сумісного життя мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення відносин позивача з відповідачкою, залишився проживати разом з ним та наразі вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка жодної участі у вихованні та навчанні сина з 2012 року не приймає. Він дуже любить сина, займається його вихованням, фізичним, духовним та моральним розвитком, турбується про стан його здоров`я. Дитина повністю знаходиться на його утриманні, відвідує разом з ним дитячі розважальні майданчики, він водить дитину до лікарів. Проте, на даний час постійно виникають питання щодо отримання згоди матері, зокрема, під час оформлення закордонного паспорту для дитини та виїзду у разі потреби дитини за кордон, яку він не може отримати. Визначення місця проживання дитини з батьком необхідно для можливості реалізації права батька самостійно вирішувати зазначені питання. Без наявності судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком таке право не буде визнаватися відповідними органами.

Також зазначає, що дитина прихильна до нього, постійно виказує своє бажання проживати разом з ним, за своєю статтю більше потребує виховання з боку батька. В той же час ним створені належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Він має двокімнатну квартиру, в якій існують належні санітарно-гігієнічні умови для проживання дитини, квартира облаштована меблями та побутовою технікою. Вважає, що за таких умов дитині буде краще разом з ним, тому просить визначити місце проживання сина разом з ним.

Ухвалою суду від 03.05.2023р. у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

29.05.2023р. до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району.

Ухвалою суду від 30.05.2023р. підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала та просить розглядати справу у її відсутність.

Від представника третьої особи - Органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування, просять ухвалити рішення в інтересах дитини.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 та ч.10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.141,150,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини,яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Також встановлено, що малолітній ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , фактично ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.05.2023р. за №10-08/934, малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_4 у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в якій існують належні санітарно-гігієнічні умови для проживання дитини, в квартирі наявні меблі та побутова техніка, у достатній кількості продукти харчування. Під час спілкування дитина виявила бажання жити з батьком.

ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, зі слів працює без оформлення трудового договору водієм таксі, відповідно до виписки по його картковому рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» від 27.04.2023р. ОСОБА_1 має дохід.

Згідно з копією довідки ЗНВК «Запорізька Січ» від 27.04.2023р. за №90, ОСОБА_1 навчається у 8-мі класі, його виховує батько ОСОБА_1 , мати участі у вихованні дитини не бере, в навчальному закладі жодного разу не була, батьківські збори не відвідує.

Відповідно до даних, які містяться у декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 27.09.2018р., ОСОБА_1 уклав декларацію з лікарем-педіатром.

Представником відділу соціальної роботи по Хортицькому району Запорізького міського центру соціальних служб (ЗМЦСС) проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_3 , який розказав, що у нього добрі відносини з батьком та бабусею, останній раз бачився з матір`ю у 2019 році, на даний час він спілкується з нею в телефонному режимі, має бажання проживати з батьком, оскільки вважає його більш близькою людиною для себе.

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї ВСР по Хортицькому району ЗМЦСС від 11.05.2023р., ознак складних життєвих обставин в сім`ї ОСОБА_1 не виявлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 з квітня 2022р. перебуває за межами України, а саме в Данії.

Відповідно до висновку орану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-23/415 від 26.05.2023р., визнано доцільним визнання місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача та знає родину ОСОБА_1 понад 10 років. Характеризує їх сім`ю виключно з позитивної сторони. Мешкають вони втрьох: позивач ОСОБА_1 , його малолітній син ОСОБА_3 та бабця. У дитини з батьком дуже гарні відносини, вона часто їх бачить разом. Позивач самостійно утримує та виховує дитину. Де мати дитини вона не знає.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

При цьому, суд виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 повністю визнала позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь прав, свободи та інтереси.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення відносин між сторонами проживає разом з батьком - позивачем ОСОБА_1 , перебуває на його утриманні та виховані, батько піклується про розвиток, стан здоров`я та навчання дитини, забезпечує її побутові потреби тощо. Батько ОСОБА_1 має житло та дохід.

Відповідачка ОСОБА_2 вказані обставини не оспорювала.

У зв`язку з цим, суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - позивачем ОСОБА_1 буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, є розумним та справедливим.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,29 ЦК України, ст.7,19,141,150,155,160,161 СК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 червня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова