Номер провадження: 22-ц/813/5015/23
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Донцова Д.Ю., в м. Одеса,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції), в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач незаконно реконструював квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . На думку позивача незаконна реконструкція відповідачем вищевказаної квартира погіршує ісоляцію квартири позивачки та протипожежні норми, відстань між внутрішньо-дворовими флігелями.

Позивач просила суд зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього стану приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції), третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору Одеської міської ради відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження права власності не надано беззаперечних доказів, оскільки до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на товарній біржі GIP, не надано доказів його реєстрації в БТІ, не надано на огляд оригінал правовстановлюючого документа.

Також суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження порушення ізоляції, протипожежних норм, та того, що задля захисту прав позивачки необхідним є саме приведення квартири в попередній стан.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції) задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем заявлялось клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та витребування з КП «БТІ» копій технічних паспортів, однак вказані клопотання судом першої інстанції не розглянуті. Щодо висновків суду про недоведеність її права власності на вказану квартиру зазначила, що оскільки договір купівлі-продажу укладений у 1997 році, то суд першої інстанції мав застосувати положення чинного на той час ЦК та Закону України «Про товарну біржу», який не передбачав нотаріального посвідчення.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.03.2023 року ОСОБА_2 , Одеській міській раді роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву та пояснень на апеляційну скаргу, проте відзиву та пояснень не надходило.

Відповідачу неодноразово направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги, які повернулись не врученим із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Одеська міська рада копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 27.03.2023 року що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник скаржника отримала копію ухвали про відкриття провадження 29.03.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судове засідання учасники справи не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач отримала повістку 11.05.2023 року, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду 03.05.2023 року, що підтверджується довідкою.

Відповідач повідомлений відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Одеська міська рада, повістку отримала 09.05.2023 року, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем доказ на підтвердження її права власності на квартиру АДРЕСА_4 , не є беззаперечним доказом права власності на нерухоме майно, а тому є неналежним та недостатнім.

Також суд вважав, що позивачка ОСОБА_1 не довела, що відповідачем ОСОБА_2 проведено незаконну реконструкцію належної останньому квартири, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та порушенням прав позивачки. При цьому відсутні належні та допустимі докази того, що порушено інсоляцію та протипожежні норми, і задля захисту прав позивачки необхідним є саме приведення квартири в попередній стан.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири, загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 34.1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2019 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02.08.2020 року.

Колегія суддів, діючи в межах доводів апеляційної скарги та перевіряючи фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалою суду від 19 червня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу нерухомого майна №18645 від 12 червня 1997 року, який додано до апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказане не є новим доказом, а є лише обов`язком суду перевірити інформацію кому та на якій підставі належить квартира АДРЕСА_4 .

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 18645 від 12 червня 1997 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 132,40 кв.м. Зазначений договір зареєстровано на товарній біржі GIP, та відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» зареєстровано в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 18645 від 12.06.1997 року, а 13.06.1997 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на квартиру в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що наданий позивачем доказ на підтвердження її права власності на квартиру АДРЕСА_4 , не є беззаперечним доказом права власності на нерухоме майно є помилковим, проте вказані обставини не є підставою для скасування рішення суду.

Звертаючись до суду із позовом позивачка просила зобов`язати ОСОБА_2 привести до попереднього стану приміщення квартири АДРЕСА_3 , в обґрунтування зазначивши, що відповідач незаконно реконструював вказану квартиру, що погіршує інсоляцію квартири АДРЕСА_4 , та протипожежні норми, відстанню між внутрішньо-дворовими флігелями.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що предметом доказування по справі, де питання про знесення або перебудову самочинного будівництва ставиться не органом державної влади, органом місцевого самоврядування або інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в межах їх повноважень на здійснення контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і державних стандартів, а особою, яка вважає порушеним своє право вказаним самочинним будівництвом, є саме доведення наявності такого порушеного права.

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача, який, як вважає позивачка, здійснив незаконну реконструкцію своєї квартири, привести до попереднього стану приміщення квартири АДРЕСА_3 , остання посилається на порушення своїх прав щодо погіршення інсоляції квартири та протипожежних норм, відстанню між внутрішньо-дворовими флігелями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Проте позивачкою як не викладені обставини щодо здійснення відповідачем реконструкції квартири АДРЕСА_5 , а саме, які будівельні роботи та коли проводилися відповідачем, так і не надано доказів, що відповідачем проводилися будівельні роботи, і саме після проведення робіт, яких саме позивач не зазначає, у квартирі позивачки погіршилась інсоляція та відповідачем були порушені протипожежні норми відстані між внутрішньо дворовими флігелями.

В позовній заяві позивачка лише посилається на норми права та практику Верховного Суду.

Слід зазначити, що визначальним для правильного вирішення справи в межах заявлених позовних вимог є не відсутність у відповідача дозвільних документів на проведення будівельних робіт або реконструкції, а саме наявність доказів порушення вказаним будівництвом прав позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено обставин наявності чи відсутності проведених відповідачем будівельних робіт у дворі по АДРЕСА_6 , не зазначено чи були такі будівельні роботи реконструкцією, чи були отримані відповідачем будь-які дозвільні документи на проведення будівельних робіт або реконструкції не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що відповідачем здійснювалися будівельні роботи, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 22.03.2021 року представником позивача подавалися клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та витребування з КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» копій технічних паспортів та поверхового плану самовільно реконструйованої відповідачем квартири за період з 2001 року по теперішній час, про те судом вказані клопотання не розглядалися, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2021 року закінчено підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції), та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2021 року.

22.03.2021 року представником позивача надано до суду клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи та клопотання про витребування доказів.

Отже клопотання про призначення експертизи подано після закінчення підготовчого провадження і призначення справи до розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом зобов`язання відповідача привести в первісний стан об`єкт самочинного будівництва (реконструкції) залишена без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 09.12.2021 року ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Проте ні позивачка, ні її представник в судові засідання, які призначалися судом першої інстанції, не з`являлися.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не розглянуті клопотання про призначення експертизи та про витребування доказів, при цьому позивачем до апеляційної скарги не додано клопотань як про призначення експертизи, так і про витребування доказів, такі клопотання не містяться і самій апеляційній скарзі.

Суд же апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачка ОСОБА_1 не довела, що відповідачем ОСОБА_2 проведено незаконну реконструкцію належної останньому квартири, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та порушенням прав позивачки, як і не надала належних доказів про порушення інсоляції її квартири, протипожежних норм, та задля захисту прав позивачки необхідним є саме приведення квартири в попередній стан.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький