Єдиний унікальний номер 725/7307/23
Номер провадження 2/725/857/23
21.12.2023 року м.Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці
головуючого судді - Нестеренко Є.В.
секретаря судового засідання Кочут М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Першотравневого районного суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , про поділ спільного майна подружжя,-
Позивачка 07.09.2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтуванні якого, зазначила, що вони з відповідачем02.09.2015 року зареєстрували шлюб у місті Нью-Йорк, США, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу S НОМЕР_1 . Відповідач ще до реєстрації шлюбу, а саме 21.10.2010 року вирішив змінити своє ім`я у Сполучених Штатах та подав відповідну петицію в Окружний суд США, район Нью-Йорка про зміну імені із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » ( ОСОБА_5 ) тобто на території США він значиться як « ОСОБА_4 » ( ОСОБА_5 ), однак в Україні відповідач значиться як ОСОБА_2 , що підтверджується його копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Позивачка вказує, що вони з відповідачем в подальшому планували повернутися проживати на територію України, у зв`язку із чим спільними зусиллями перебуваючи у шлюбі придбали нерухоме майно, а саме квартиру у АДРЕСА_3 . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №344112248 від 25.08.2023 року право власності на вказану вище квартиру 02.08.2022 року було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .
Позивачка вважає, що спірне майно, а саме квартира яка придбана відповідачем у зареєстрованому шлюбі із нею, за спільно зароблені кошти, які вони своєю працею заробляли у США, а тому, відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.
На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житлова площа 31,1 кв.м., визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житлова площа 31,1 кв.м. та припинити право спільної сумісної власності на спірне майно.
Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12.09.2023 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 08.11.2023 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті до суду від представника надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив, відзив не подав.
Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації.
Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Сторони з 02.09.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу S 0015716 виданого Відділом реєстрацією шлюбів Канцелярії міського клерка міста Нью-Йорк, США.
Згідно свідоцтва про зміну імені Виданого Окружним судом США район Нью-Йорка від 09.12.2010 року відповідач ОСОБА_2 змінив своє ім`я у ОСОБА_6 із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » ( ОСОБА_5 ).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №344112248 від 25.08.2023 року ОСОБА_2 02.08.2022 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2018 року.
Норми права, та мотиви їх застосування.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.
Відповідно до п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Конструкція цієї норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
За змістом ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із вимог ч.ч.1,2,3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Таким чином, визначення частки у спільній сумісній власності та презумпція рівності цих часток, а також припинення права спільної сумісної власності на майно має місце зокрема у разі поділу такого майна.
З огляду на викладене, аналізуючи досліджені у справі докази суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_4 , була набута позивачем та відповідачем під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, а тому є їхньою спільною сумісною власності, і з огляду на це підлягає поділу між ними на рівні частки.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач у зв`язку із захистом свої прав поніс судові витрати які складають із наступного: судового збору в сумі 8052 грн. 00 коп.та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача у справі подані докази понесених витрат на професійно правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертиз у строк визначений ст. 141 ЦПК України( договір, додаток №1 до договору, розрахунок, квитанцію).
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні у розмірі 100%.
Отже з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 8052 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн.
Керуючись ст.ст., 2,15,16,141,365,368,372 ЦК України, ст.ст. 60,70,71,74 СК України, ст. ст. 141,258-259, 268, 273, 280-282, 284, 354-356 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житлова площа 31,1 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житлова площа 31,1 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат.
Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 65,6 кв.м., в тому числі житлова площа 31,1 кв.м., яка складається із двох житлових кімнат залишивши її у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір, що сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 8052 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Першотравневим районним судом м. Чернівці, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Заява про перегляд заочного рішення повинна відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом безпосереднього подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Є. В. Нестеренко