Справа № 702/670/23
Провадження номер 2/702/249/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виселення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 73 років померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина. На час смерті ОСОБА_5 належало наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1663 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:001:0584.

Спадкова справа заведена в Монастирищенській державній нотаріальній конторі за №628/2013.

Спадкоємцем першої черги спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , є її син - позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

02.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

На своє звернення отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2022, в зв`язку з тим, що згідно матеріалів спадкової справи №628/2013, спадкоємцем за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на момент смерті був малолітнім.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , серед рідних та знайомих не існує, в газеті «Голос України» від 05.10.2021 надруковане оголошення, яке результату до цього часу так і не дало та особи, зазначеної в заповіті, не знайдено.

15.12.2021 ОСОБА_7 подала позовну заяву до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства яке не набрало законної сили.

28.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом до Монастирищенської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Незважаючи на те, що власником вказаного домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ще являється покійна ОСОБА_5 (мати позивача ОСОБА_1 ) за вказаною адресою зареєстрований позивач у справі, а ОСОБА_7 самовільно вселилась у травні 2022 року до спірного будинку в період відсутності ОСОБА_1 шляхом зміни дверних замків. Крім того, в дворі завала собак бійцівської породи, які утримуються без дотримання правил безпеки для оточуючих, за двором та будинком не слідкує, не утримує його в належному стані, веде асоціальний спосіб житія і не допускає ОСОБА_1 до домоволодіння в якому наявні його особисті речі.

Документів на право власності, договору про оренду та будь-яких інших документів, які надають право проживати у домоволодінні по АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 немає, відповідач не зареєстрована за вказаною адресою, але не зважаючи на це продовжує проживати, псуючи не належне їй майно та чинить перешкоди позивачу, не надаючи ОСОБА_1 доступу до особистих речей та зареєстрованого місця проживання.

Неодноразово позивач намагався врегулювати даний спір в позасудовому порядку, що не дало жодного результату.

Неодноразово 16.06.2022, 15.03.2023 на адресу викликались правоохоронні органи, які також відмовились від втручання в цивільні відносини та порекомендували звернутись до суду.

Факт проживання відповідачки в вказаному домоволодінні підтверджується документально, також цю обставину можуть підтвердити свідки.

На даний час власником майна значиться покійна ОСОБА_5 та існує спір щодо права на спадкування, шо відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зважаючи на викладене виникла необхідність у виселенні ОСОБА_7 , яка самостійно, без будь - яких на те законних підстав, зайняла домоволодіння, користується та розпоряджається наявним у домоволодінні майном, що їй не належить на власний розсуд.

Отже, заселення ОСОБА_7 в спірне домоволодіння здійснено самовільно без отримання відповідних документів, як на право власності так і на право оренди, шляхом заміни замків та без здійснення реєстрації місця проживання (прописки) в даному домоволодінні. Таким чином, самовільне зайняття відповідачем домоволодіння призводить до псування не належного їй майна та створює перешкоди позивачеві до доступу до речей та майна, які знаходяться в домоволодінні та належать йому особисто.

Просить виселити ОСОБА_7 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

На електронну адресу суду через підсистему «Електронний суд» 11.09.2023 та на поштову адресу суду 13.09.2023 від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого покійна нині ОСОБА_5 на випадок своєї смерті залишила розпорядження, згідно з яким будинок по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому право володіння та користування спадковим майном належить не позивачу, а спадкоємцю за заповітом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За наведеного права позивача ОСОБА_1 судового захисту не потребують з мотивів їх відсутності.

Висунувши позовну вимогу про виселення лише ОСОБА_7 , позивач приховав від суду те, що до складу її сім`ї входить також і фактичний спадкоємець малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому його позовна вимога не ґрунтується на фактичних обставинах спору і свідчить про зловживання особою своїми процесуальними правами.

Просить відмовити у задоволенні позову.

На електронну адресу суду 02.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої основним аргументом відповідачки є те, що на її думку син - при народженні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а на даний час на підставі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області суду від 17.05.2023 прізвище змінено на ОСОБА_9 , є спадкоємцем спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - матері ОСОБА_1 на підставі заповіту, посвідченого секретарем Аврамівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області 22.11.2010 за реєстровим № 526.

Вважає, що вказане твердження не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить чинному законодавству, оскільки з заповіту вбачається, що спадкоємцем спадщини після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і не має жодного посилання на родинні відносини спадкоємця та спадкодавця, тобто для спадкування за заповітом немає необхідності доводити наявність родинних відносин. Також зміна прізвища дитини на підставі рішення суду не може слугувати підставою для ототожнення спадкоємця зазначеного в заповіті та особу, яка на час складання заповіту була ОСОБА_8 .

Просить врахувати ту обставину, що спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Та обставина, що після набрання чинності рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області суду від 17.05.2023, відповідачка у справі змінила власне прізвище та прізвище дитини і внесли зміни про відомості щодо народження дитини, не може бути підставою для спадкування за заповітом, оскільки дані зміни не поширюють свою дію на зміст заповіту, оскільки в заповіті не міститься вказівки на родинні відносини, а зміна прізвища у 2023 році не є підставою для ідентифікації особи на час складання заповіту - 22.11.2010.

Отже, оскільки на час складання заповіту (22.11.2010) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_7 був зазначений як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому ідентифікувати те, що це одна й та сама особа не має жодних законних підстав, а це відповідно різні люди в яких співпадають ім`я, по батькові та дата народження, і це не може бути опискою або помилкою.

Саме в зв`язку з таким баченням ситуації, що склалась, ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, яка на даний час знаходиться в провадженні суду та не розглянута.

У зв`язку з наявністю спору та неможливістю ідентифікувати спадкоємця, що звернувся за заповітом, спадкова справа заведена в Монастирищенській державній нотаріальній конторі за №628/2013 зупинена.

Таким чином, твердження відповідачки, щодо права на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій та земельну ділянку площею 0,1663 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:001:0584 на якій розташований вищевказаний житловий будинок є безпідставним та передчасним.

У ОСОБА_1 немає іншого житла для проживання. За характером роботи він проживає тимчасово на об`єктах які будує чи ремонтує, а тому даний спір для нього є особливо важливим та поведінка відповідачки завдає йому шкоди та душевних страждань.

Просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

На адресу суду 18.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_4 надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого покійна нині ОСОБА_5 на випадок своєї смерті залишила розпорядження, згідно з яким будинок по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто, сутність останньої волі покійної полягала в тому, що вона не бажала, що набутий нею упродовж життя житловий будинок був успадкований спадкоємцями за законом, до яких, зокрема, відноситься позивач ОСОБА_1 .

Це твердження сторони відповідача доводиться також тим, що ОСОБА_1 у спірному будинку за життя покійної зареєстрований не був, а без будь - яких законних на те підстав зареєструвався тільки через півтора роки після смерті матері.

Отже, доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він має право успадкувати після смерті матері спірний житловий будинок перебуває поза межами правового поля, а, відтак, не слугують підставою для задоволення позову.

Підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення передбачені у статті 116 ЖК УPCP. Позивачем таких підстав не зазначено.

Просить в задоволенні заявлених вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 18.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.12.2023 уточнено анкетні дані відповідача з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_10 ».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи та додатково пояснив, що він зареєстрований у спірному домоволодінні з 2014 року, проте фактично там проживав з моменту народження. Дане домоволодіння належало його батькам, які наразі є покійними, проте свідоцтва про право на спадщину на даний час він не отримав. Відповідач чинить перешкоди у користуванні домоволодінням, оскільки не пускає його до домоволодіння, користується його речами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю, просила його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Під час судових дебатів зробила заяву про надання доказів понесених позивачем судових витрат у порядку абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала повністю, з підстав, зазначених заявах по суті справи та додатково пояснила, що вона вселилася до спірного домоволодіння у червні 2022 року разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_6 . Після смерті матері позивач домоволодіння по АДРЕСА_1 надавав в оренду. Приблизно в травні місяці 2022 року до неї зателефонувала матір орендаря та повідомила, що її донька виїхала за межі України та вона хоче віддати ключі він даного домоволодіння. Вона прийняла ключі, повідомивши ОСОБА_1 та з червня місця 2022 почала там проживати разом із сином ОСОБА_6 . За час їхнього проживання в даному домоволодінні ОСОБА_1 приходив лише декілька разів, проте до домоволодіння не заходив, лише викликав працівників поліції. Будь-яких перешкод у користуванні спірним домоволодінням вона ОСОБА_11 не чинила

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала повністю, з підстав, зазначених заявах по суті справи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що є старостою Новоміського старостинського округу та за зверненням сусідів щодо неналежного утримання собак у домоволодінні, де проживає ОСОБА_10 у складі комісії виходив до домоволодіння по АДРЕСА_1 . Перебуваючи на території вказаного домоволодіння було встановлено наявність собак та їх екскрементів на вказаній території, подвір`я було занедбане, трава не скошена. За результатами розгляду звернення було винесено припис, яким зобов`язано ОСОБА_10 поставити паркан на межі з сусідами. Перебуваючи на території даного домоволодіння комісія в будинок не заходила, на території подвір`я інших осіб, крім ОСОБА_10 , не було. Відомостей, що ОСОБА_10 веде аморальний спосіб життя, пиячить чи порушує громадський порядок у нього немає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що проживає по сусідству з домоволодінням по АДРЕСА_1 . Він звертався до старостату з приводу утримання ОСОБА_10 собак бійцівської породи, які через невисокий паркан заважали йому. За результатами його звернення ОСОБА_10 поставила паркан висотою 3 м, наразі будь-яких претензій до неї він не має. Йому невідомо з ким проживає відповідачка, на території домоволодіння АДРЕСА_1 він бачив сина ОСОБА_10 приблизно два рази, проте їх будинки знаходяться через город та садок. Йому невідомо, що ОСОБА_10 веде аморальний спосіб життя, пиячить чи порушує громадський порядок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що проживає по сусідству з домоволодінням по АДРЕСА_1 . Вона звертався до старостату з приводу утримання ОСОБА_10 собак бійцівської породи, які через невисокий паркан заважали їй, оскільки на одному подвір`ї також знаходиться будинок її сина, який проживає з дітьми, які бояться собак. Після смерті ОСОБА_15 в будинку по АДРЕСА_1 проживали наймачі, останні з яких, виїхавши в Польщу, залишили собаку бійцівської породи. Оскільки їй відомо від сусідів, що ОСОБА_5 заповіла своє майно онукові - сину ОСОБА_10 , то вона звернулася до неї з проханням вирішити питання з покинутою собакою. ОСОБА_10 почала проживати у спірному домоволодінні з квітня чи травня 2022 року та до покинутої собаки привела ще двох своїх собак бійцівської породи. З приводу утримання даних собак у неї виникали конфлікти з ОСОБА_10 . Після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_1 приїздив до її домоволодіння, проте постійно в ньому не проживав. Чи проживає в даному домоволодінні син ОСОБА_10 їй достовірно не відомо, але на подвір`ї вона його не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що проживає по сусідству з домоволодінням по АДРЕСА_1 . На межі цього домоволодіння та її домоволодіння знаходиться старий сарай, стіна якого впала на її земельну ділянку. З даного приводу вона зверталася до ОСОБА_10 на що остання протягом двох днів забрала рештки цегли з її земельної ділянки. ОСОБА_10 проживає у домоволодіння по АДРЕСА_1 протягом приблизно 2 років. За час її проживання подвір`я знаходиться в занедбаному стані, трава не викошена. Після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_1 заселяв до спірного будинку наймачів, постійно у даному домоволодіння не проживав, приїздив лише тимчасово, останній раз на два тижні. Вона особисто не бачила, щоб у домоволодінні з ОСОБА_10 проживав її син, бачила його лише декілька разів. Від своєї покійної матері, яка товаришувала з ОСОБА_5 вона дізналася, що остання зробила заповідальне розпорядження на свого онука сина ОСОБА_10 , проте в подальшому хотіла змінити заповіт на користь сина ОСОБА_1 . Їй невідомо, що ОСОБА_10 веде аморальний спосіб життя, пиячить, порушує громадський порядок чи псує майно у якому проживає.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.02.2002 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.02.2002 та земельна ділянка площею 0,1663 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0584, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 753832 від 10.02.2010 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № 021 від 11.11.2021 (а.с. 10 - 13).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.07.2022 Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі мати зазначено « ОСОБА_17 » (а.с. 8).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17.06.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2022, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_2 , що залишився після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що така нотаріальна дія суперечить законодавству України та може порушувати права малолітнього на коритись якого складено заповіт (а.с. 14).

Згідно з актом від 21.07.2023, складеного депутатом міської ради, старостою Новоміського старостинського округу та сусідами, за адресою Пилипа Орлика, 8 с. Нове Місто Уманського району Черкаської області в будинку, що належав покійній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матері ОСОБА_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає ОСОБА_7 , починаючи із травня місяця 2022 року. В будинку також зареєстрований та мешкав син померлої - ОСОБА_1 та там знаходились його особисті речі. ОСОБА_7 самовільно вселилась до даного будинку в період відсутності ОСОБА_1 вдома (за місцем реєстрації) шляхом зміни дверних замків. На даний час на території подвір`я проживають собаки бійцівської породи, які належать ОСОБА_7 та утримуються без дотримання правил безпеки для оточуючих. Крім того, подвір`я знаходиться в занедбаному стані та ОСОБА_7 не допускає ОСОБА_1 до будинку та особистих речей (а.с. 15).

Відповідно до акту щодо розгляду депутатського звернення депутата Монастирищенської міської ради Володимира Солода від 21.06.2023, складеного комісією, було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 ; під час опитування було виявлено, що ОСОБА_7 проживає в даному домоволодінні без належних документів. По даному факту ОСОБА_7 пояснила, що по даний час триває судовий розгляд справи щодо визнання права власності на цей будинок (а.с. 16).

Відповідно до рапорту від 15.03.2023, отримано заяву та зареєстровано ЄО 15.03.2023 за № 566, як інші злочини проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини. Фабула ЄО 15.03.2023 о 11:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.03.2023 о 11:11 за адресою АДРЕСА_1 проникли невідомі до будинку батьків та незаконно проживають, заявник ОСОБА_1 не може потрапити до будинку (а.с. 17).

ОСОБА_1 16.06.2022 звернувся до начальника СПД № 1 ВП № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з заявою, відповідно до якої просить встановити на яких підставах проживає ОСОБА_7 в будинку його покійних батьків по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно з протоколом № 1 засідання комісії щодо розгляду депутатського звернення депутата Монастирищенської міської ради Володимира Солода від 26.06.2023 на комісії розглянуто питання про укріплення паркану ОСОБА_18 зі сторони сусідів та утримання в належному стані прибудинкової території (а.с. 19).

ОСОБА_1 20.06.2023 та 20.07.2023 звертався до Монастирищенської державної нотаріальної контори Черкаської області з заявами про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 628/2013 (а.с. 20 - 22).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; внесено зміни в актовий запис № 68 від 13.07.2010 про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вирішено батьком дитини записати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення суду набрало законної сили 06.09.2023 (а.с. 73 -76, 118 - 119).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 30.07.2023 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі батько зазначено ОСОБА_1 , в графі мати зазначено ОСОБА_10 (а.с. 77).

Згідно з заповітом від 22.11.2010 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 78).

02.07.2011 відбулося таїнство хрещення ОСОБА_6 , 2010 року народження (а.с. 120).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно з законом та не є необхідним в демократичному суспільстві.

Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами.

Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

У статті 114 ЖК України передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя належав житловий будинок по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 зробила розпорядження, яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо тільки вони чи їх законні представники не заявили про відмову від прийняття спадщини (ч. 4 ст. 1273 ЦК України).

Доказів відмови від прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Таким чином, саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить спірний житловий будинок і саме він як власник даного будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та для проживання в ньому членів його сім`ї.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повторно виданого 30.06.2023 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, матір`ю зазначено ОСОБА_10 , яка є відповідачем у даній справі (а.с. 77).

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_10 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Для дитини створені умови проживання, облаштована окрема кімната, санітарно-гігієнічні норми задовільні. Допитані в судовому засіданні свідки не спростували проживання у спірному домоволодінні малолітньої дитини, власника житла. Таким чином, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 , син сторін та власник спірного будинку, проживає разом із матір"ю відповідачем ОСОБА_3 , які вселились у сіпрне житло правомірно.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пред`являючи позовні вимоги позивач просить виселити ОСОБА_19 із житлового будинку, оскільки вона порушує його права як власника даного житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові ВП ВС від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, чим саме відповідач порушує права позивача, саме як власника або користувача житлового будинку АДРЕСА_1 , так як згідно змісту позовної заяви, доказів доданих до неї та пояснень позивача та його представника, позивач документів про право приватної власності на спірний будинок не отримував, тобто він не є власником даного майна. Обставин того, що ОСОБА_20 є наймачем спірного житла чи у даному випадку як законний представник діє в інтересах малолітнього сина під час судового розгляду не встановлено.

Крім цього, згідно змісту позовної заяви позивач зазначає, що він є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за законом, оскільки він є її сином.

Разом з тим, відповідно до заповіту ОСОБА_5 належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім цього, надана позивачем копія свідоцтва про його народження, не підтверджує факт споріднення із спадкодавцем, оскільки матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_17 , а не ОСОБА_5 .

Таким чином, наведені позивачем у позовній заяві порушення, невизнання чи оспорювання його прав, які потребують судового захисту, під час судового розгляду не встановлено.

Позивачем не доведено, які, чим саме та ким порушені його права саме, як власника будинку. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач суду не надав.

Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено, а тому суд вважає, що відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Усі інші підстави, які зазначені позивачем у позовній заяві, не можуть бути самостійними підставами для задоволення позову.

Згідно змісту позовної заяви позивач просить стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354, 355, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, яким повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 та фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 22.12.2023.

Суддя Юлія ЖЕЖЕР