Справа № 302/1011/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" червня 2023 р. смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі судді Кривка В.П.,

без участі сторін і їх представників,

розглянувши цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Керита М.В., заінтересовані особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І.В., ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

30.05.2023 заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із вищевказаною заявою, яку обгрунтував так.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до моменту смерті проживав із заявницею у АДРЕСА_1 . На випадок смерті ОСОБА_3 , залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Сятиня Т.С., 19.05.2017 року, за реєстровим № 396, за яким все належне йому майно, заповів позивачці - ОСОБА_1 . До майна померлого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Мати заявниці - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Брати заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , подали заяви про відмову від права на спадщину до майна померлих батьків. Батько заявниці помер в АДРЕСА_1 , де постійно проживав із донькою ОСОБА_1 , 1971 р.н. Заявниця вказала, що вона є єдиною спадкоємицею, визначеною її померлим батьком у заповіті, однак реалізувати своє право на спадщину не може, оскільки протягом строку встановленого для прийняття спадщини заявниця не здійснила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті батька - заповідача, що стало підставою для звернення заявницею до суду з цією заявою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини, які ніким не оспорюються.

Заявниця, ОСОБА_6 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Її батьком був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після смерті батька залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявниця, ОСОБА_1 , через відсутність реєстрації спадкодавця (її батька) за місцем проживання та реєстрації спадкоємця не може оформити спадщину до майна померлого батька ОСОБА_3 , тому з метою захисту її порушених прав та відсутності спору про право, просить встановити факт її проживання разом з померлим батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту складеного 19.05.2017 року гр. ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким розпорядився все його майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він має право за законом і що буде йому належати на момент смерті заповів - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Цей заповіт не змінений та не скасований , що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу: 47791192 від 19.05.2017 року.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 72587817 від 24.05.2023 спадкові справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заведені, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Заявниця у встановлений законом строк, протягом шести місяців з дня смерті батька, не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на час відкриття спадщини заявниця з батьком проживали разом за однією адресою, але місце реєстрації проживання спадкоємиці (заявниці) є відмінним від місця реєстрації проживання спадкодавця (померлого батька заявниці). За цих підстав нотаріус усно відмовив ОСОБА_7 у прийнятті заяви про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 та рекомендував встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідками Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, які видані ОСОБА_1 , 1971 р.н., мешк. АДРЕСА_1 , за № 3382 від 23.06.2017 року, та за № 4584 від 19.09.2017 року, згідно яких ОСОБА_3 , 1938 р.н., проживав на час смерті, ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті разом з ним проживала - ОСОБА_1 , 1971 р.н., дочка померлого, ніхто інший не проживав.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Отже, судом достовірно встановлено, що заявниці необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, бо встановлення факту проживання заявниці з батьком на момент його смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. При цьому суд, роз`яснює заявниці, що вимога визнати її такою, що вона прийняла спадщину до майна померлого батька ОСОБА_3 у відповідності до статтті 1268 ЦК України, є передчасною оскільки заявницею не надано суду обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, ця вимога заявниці до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на час смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимоги визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_1 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (батька), у відповідності до ст. 1268 ЦК України, - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Суддя:В. П. Кривка