УХВАЛА

01 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 401/1181/20

провадження № 61-16103ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Міщенко Андрій Миколайович, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2023 року

та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»), про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Крон», державний номерний знак НОМЕР_2 , на автодорозі Олександрія-Полтава-Суми біля повороту на село Лікарівка, не перевіривши та не забезпечивши технічно справний стан вказаного напівпричепа, від якого під час руху відірвалося заднє ліве колесо, здійснив зіткнення з автомобілем марки Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_4

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області постановою

від 13 березня 2020 року визнав винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Власником автомобіля марки Toyota RAV4, державний номерний знак

НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 . Власником автомобіля марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 .

Відповідно до звіту від 24 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на 20 лютого 2020 року склала 576 369 грн.

Ліміт відповідальності страхової компанії за договором склав 100 000 грн (каско), 130 000 грн - автоцивілка (1 500 грн франшиза).

Отже, враховуючи виплату страхового відшкодування у розмірі 228 500 грн, відповідач повинен відшкодувати позивачеві 347 869 грн матеріального збитку.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 347 869 грн, а також витрати на визначення вартості матеріального збитку - 2 500 грн.

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням

від 22 березня 2023 року (у складі судді Макарової Ю. І.) позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 225 259,92 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, залишив без задоволення.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 4 752,60 грн, з яких: сплачений судовий збір - 2 252,60 грн; витрати на залучення експерта - 2 500 грн.

Кропивницький апеляційний суд постановою від 12 жовтня 2023 року

(у складі колегії суддів Голованя А. М., Дьомич Л. М., Єгорової С. М.) рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2023 року залишив без змін.

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Міщенко А. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 22 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 12 жовтня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 347 869 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

З огляду на резолютивну частину постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у випадку, передбаченому

статтею 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії»

(case Zubac v. Croatia), заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа № 401/1181/20 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи).

Заявник вказує, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді справи

№ 398/581/20 (провадження № 3/398/312/20) про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Однак, вказане судове рішення набрало законної сили 24 березня 2020 року, заявником не оскаржувалось. Він зазначив, що предметом постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2020 року у справі № 398/581/20 (провадження № 3/398/312/20) було встановлення вини ОСОБА_1 внаслідок недотримання ним вимог підпункту «а» пункту 2.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася ДТП. Заявник допустив правопорушення, за яке передбачена відповідальність на підставі

статті 124 КУпАП, що стало підставою звернення до нього з позовом до суду у справі, що переглядається.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що наведені ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Міщенко А. М., обставини, передбачені підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, оскільки зазначені заявником винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані, судом під час вивчення касаційної скарги такі винятки не встановлені та вказане не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України» (case Azyukovska v. Ukraine), від 09 жовтня

2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Посилань на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Відтак, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (рішення у справі «Пелевін проти України» (case Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України Рішенням від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (щодо процесуальних фільтрів касаційної інстанції) та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України (щодо ціни позову для визначення малозначних справ у цивільному процесі). Пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, які визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Отже, зазначене Рішення Конституційного Суду України не стосується застосування положень ЦПК України, а саме частини 6 статті 19 та пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України та не визнає неконституційним процесуальні фільтри в касаційній інстанції.

Отже, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у пункті 1 частини другої статті 394 ЦПК України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Міщенко Андрій Миколайович, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк