Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 531/728/21

провадження № 61-4610св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року у складі судді Попова М. С. та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., Дряниці Ю .В., Пилипчук Л. І.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області; про визначення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що він з ОСОБА_2 мають спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківство щодо якого, як і факт підробки документів та позбавлення права дитини на ім`я, було встановлено рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25 січня 2018 року.

Наразі дитина більшу частину часу проживає з матір`ю та її співмешканцем - ОСОБА_3 . Досягти згоди щодо місця проживання сина з відповідачкою вони не можуть.

Вказував, що має стабільний дохід, створив належні умови для нормального проживання та розвитку сина, може задовольнити його потреби для гармонійного розвитку дитини, проживання сина в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, він має на це сили та бажання, перешкод для спілкування матері з сином не чинитиме.

ОСОБА_2 не має стабільного постійного доходу для належного матеріального забезпечення сина, мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, його навчання. Були факти проживання сина у батька до 3-4 діб, виключно, у випадках коли відповідачці не було з ким залишити дитину.

Вважав, що ОСОБА_2 свідомо створює умови, які унеможливлюють участь батька у навчанні, вихованні і розвитку дитини в тому числі і наміром змінити місце її проживання, вкладає у свідомість дитини думку, що він має чергового батька. З метою виправдання своїх протиправних дій, відповідачі влаштовують провокації, пишуть неправдиві заяви до поліції, тощо. Факти свідомого перешкоджання у спілкуванні сина з батьком доведені рішенням суду від 25 жовтня 2018 року. Аморальна поведінка матері, доведена рішенням суду від 25 січня 2018 року про визнання батьківства. Зміна співмешканців шкідливо впливає на психічний і моральний розвиток дитини, яка вже знає нецензурну лексику, що відзначив невролог у висновку від 11 липня 2018 року, який рекомендував консультацію хлопчика у дитячого психіатра. Цьому сприяє і кримінальне оточення сім`ї ОСОБА_2 . Знаходження дитини з ослабленим імунітетом в оселі, яка не відповідає нормам ЖК УРСР, з пічним опаленням, загрожує дитині частими простудними захворюваннями, угарним отруєнням чи пожежею. Рекомендоване лікарями лікування і обстеження дитини не проводиться, прогрес у покращенні здоров`я, належному фізичному розвитку відсутній. Дитина систематично, без поважних причин, зривається відповідачкою з уроків чим порушується її право на освіту. Подібні дії вчинялись і при відвідуванні хлопчиком дитячого садка.

Вважав, що син досяг такого віку, що може обходитись без постійної опіки матері, син чудово почувається у батька, що він підтверджує доданими фотокопіями. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, не має власного нерухомого майна (будинку) для проживання, не надає дитині належного медичного лікування, негативно, образливо спілкується з батьком в присутності дитини, не приділяє достатньої уваги у вихованні дитини моральним та людським якостям.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що від народження до цього часу дитина постійно проживає з матір`ю, більш прихильна до неї, відповідачка створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Зміна місця проживання дитини може призвести до негативних та психологічних травм для дитини, а тому не відповідає її інтересам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Також просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, призначений до стягнення судами попередніх інстанцій. Крім того, просив винести окрему ухвалу щодо неправомірних дій органу опіки і піклування при наданні висновку до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16, постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 тощо, що передбачають вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу

№ 531/728/21 із Карлівського районного суду Полтавської області.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідачка зловживає спиртними напоями, проживає з черговим співмешканцем, який притягувався до адміністративної відповідальності, не має нерухомого майна, роботи, постійного доходу. Судами не з`ясовано, за рахунок чого створені побутові умови відповідачки; не враховано факт зростання хлопчика у незадовільних умовах, що спричиняє часті захворювання; пропуск уроків; аморальна поведінка відповідачки; не враховано тривале перешкоджання участі батька у вихованні дитини, його навчанні, охороні здоров`я сина з ознаками шахрайства, підробки документів; перебування хворого сина у неблагополучному, кримінальному середовищі; при цьому відповідачка притягується до кримінальної відповідальності.

Вказував, що подав належним чином завірений документ - рішення виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 20 квітня 2021 року № 2, який є чинним і ніким не скасований, але апеляційний суд не звернув на нього увагу, хоча у ньому вказано, що малолітня дитина - ОСОБА_4 , може проживати як у матері, так і у батька. Натомість, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції прийнято до уваги висновок служби у справах дітей, який не затверджений виконавчим комітетом Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, не розглядався на засіданні комісії у справах дітей.

Звертав увагу, що справа містить три висновки, які протирічать один одному. Представника служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради на засіданнях не було, пояснення не надавались.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2023 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - подано відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувані позивачем рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Також він є одноособовим власником цього житла, на підтвердження чого надав витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с.11, т. 1).

ОСОБА_1 працює та має постійний дохід, на підтвердження цього надав відповідні довідки про доходи (а. с.12, т. 1).

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, двічі обирався сільським головою, з 1999 є незмінним головою ради ветеранів. 25 жовтня 2020 року обраний депутатом Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Користується заслуженим авторитетом серед односельчан. Принциповий захисник прав і інтересів членів громади. З 2016 року бореться за забезпечення прав і інтересів свого сина. Не має шкідливих звичок, люблячий батько, освічена і маюча педагогічний досвід людина, здатна виховати з хлопчика справжнього громадянина. Має власне житло, де для сина облаштована окрема кімната з усім необхідним для навчання і розвитку (а. с. 16, т. 1).

В матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 20 квітня 2021 року № 2 про розгляд питання щодо доцільності проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , згідно з яким вирішено, враховуючи, що батьком ОСОБА_1 створено належні умови проживання дитини в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , і матір`ю ОСОБА_2 також створено належні умови проживання малолітньої дитини в помешканні за адресою: АДРЕСА_2 , проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є можливим як у матері, так і в батька.

Дане рішення затверджено виконавчим комітетом Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 20 квітня 2021 року (а.с. 107-108, т. 2).

Згідно з висновком комплексної судової експертизи від 30 березня 2022 року № 105/533, яка проводилась за клопотанням позивача з метою визначення стану здоров`я ОСОБА_4 , у дитини мають місце ознаки метаболічної кардіоміопатії, дисметаболічної нефропатії, компенсованої форми карієсу, флюорозу ІІ-ІІІ ст. Зазначено, що ОСОБА_4 , на час проведення огляду, не виявляє ознак будь-якого психічного розладу (а. с. 244-250, т. 1).

Висновок експерта було надано суду без врахування оглядів дитячим хірургом-стоматологом та дитячим ортодонтом, через відмову матері на проведення огляду сина.

На виконання ухвали Карлівського районного суду Полтавської області від 04 травня 2022 року службою у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області надано висновок про доцільність проживання дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 від 23 червня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 не надав дозвіл на огляд приміщення та відмовився від спілкування з представниками влади, обґрунтовуючи це тим, що рішення та акти вже були надані до матеріалів справи і від служби у справах дітей йому потрібен лише висновок про доцільність проживання дитини тільки з ним. На момент обстеження, на подвір`ї було брудно та безлад. Оцінити рівень спілкування між батьком і дитиною не вдалося. Зазначено про прояви агресивної поведінки ОСОБА_1 по відношенню до представників влади, що дає підстави вважати, що така суспільна поведінка батька негативно впливає на виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 . Зважаючи на зазначене, комісія вважала недоцільним проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 (а. с. 99, т. 2).

Також додано акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , де також вказано, що позивач не дозволив обстежити умови проживання

(а. с. 98, т. 2).

Крім того, на виконання ухвали Карлівського районного суду Полтавської області від 04 травня 2022 року службою у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради також надано висновок про доцільність проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 від 23 червня 2022 року, згідно з яким при обстеженні житлового будинку по АДРЕСА_2 , де проживає відповідачка, встановлено, що умови проживання у родині матері є задовільними та такими, що не загрожують життю та здоров`ю дитини. У будинку три кімнати, коридор та кухня. Помешкання частково облаштовані меблями, побутовою технікою, потребують косметичного ремонту. Є електроенергія, вода, пічне опалення. Сім`я утримує домашнє господарство, на подвір`ї чисто та охайно. Родина забезпечена одягом та взуттям, речами щоденного вжитку. Дитина отримує повноцінне раціональне харчування. Дитини на момент обстеження не було, ОСОБА_4 перебував у батька. Тож, комісія вважає, що матір`ю ОСОБА_2 створено належні умови проживання для малолітньої дитини в помешканні. Служба у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради вважає доцільним проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 101, т. 2)

Також додано акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 по

АДРЕСА_2 , де вказано, що у будинку є дитяча кімната, дитячі речі та іграшки, для комфортного проживання дитини (а. с. 200, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суди, врахувавши інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновки органу опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки матір`ю малолітнього ОСОБА_4 забезпечені належні умови проживання дитини, де він мешкає з народження.

Колегія суддів зазначає, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку сина, незалежно від того, з ким проживає дитина.

Встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2019 року у справі № 531/1079/19, що набрало законної сили, визначено порядок спілкування ОСОБА_1 із сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за згодою та бажанням дитини, з врахуванням стану здоров`я дитини та погодних умов:

систематичні побачення з сином у перші та треті суботу і неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, як в присутності матері так і за її відсутності, за місце проживання дитини або батька, а також в місті (селі) та дитячому садочку (школі);

можливість щоденно забирати та приводити сина до та з дитячого садочка (школи) як до місця проживання дитини так і до місця проживання батька;

спільний відпочинок з сином один раз на рік у літній період (з червня місяця по серпень місяць включно), тривалістю 14 днів;

спільне святкування днів народження близьких родичів (діда, баби, батька), з урахуванням графіка відвідування дитиною дитячого садка або навчання дитини в школі.

Отже, вказаним рішенням суду забезпечено захист прав позивача, як батька, на спілкування із сином.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, взявши до уваги вік дитини та поведінку кожного з батьків, суди при вирішенні спору надали першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та врахували, що дитина від народження проживає з матір`ю.

Батьки не змогли налагодити конструктивну комунікацію щодо здійснення батьківських прав. Питання встановлення спільної фізичної опіки над дитиною сторонами справи не ініціювалося та судами попередніх інстанцій не вирішувалося.

При цьому колегія суддів враховує висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про доцільність проживання дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 від 23 червня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 не надав дозвіл на огляд умов проживання та відмовився від спілкування з представниками служби.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Цепередбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, судами проведена належна правова оцінка доказів.

Отже, суди повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є безпідставним, оскільки висновки судів не суперечать висновкам, викладеним у зазначених заявником у касаційній скарзі постановах.

Прохання касаційної скарги щодо зменшення витрат на правничу допомогу, призначених до стягнення судами першої та апеляційної інстанції, не може бути задоволено, оскільки заявник заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не подавав.

Підстав, визначених статтею 264 ЦПК України, для постановлення окремої ухвали щодо неправомірних дій органу опіки і піклування при наданні висновку до суду першої інстанції, про що просив заявник у касаційній скарзі, судом не встановлено.

Відповідно до статті 410 ЦПК України cуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович