ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2313/21 Головуючий суддя І інстанції Оболєнська С. А.
Провадження № 22-ц/818/1659/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазницького Миколи Миколайовича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2022 року, по цивільній справі № 636/2313/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про збільшення розміру аліментів, позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд/в`їзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав стосовно їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшення розміру аліментів на утримання останньої з частини до 1/3 частини щомісячно, визначити місце проживання дитини з матір`ю та надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої дитини за кордон та на в`їзд/виїзд останньої за кордон України до Туреччини без нотаріально посвідченого дозволу та супроводу батька, з моменту набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем з 28.04.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.12.2019 рішенням Чугуївського міського суду Харківської області між ними розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею.

Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач зовсім не цікавився життям доньки, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на її утримання. 21.01.2020 року наказом Чугуївського міського суду Харківської області з відповідача на її користь на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі 14/ частини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач має заборгованість по аліментам, яка за період з 05.11.2019 по 01.02.2021 становить 45657,83 грн. Донька зареєстрована разом з матір`ю, забезпечена всім необхідним, відвідує лікаря та садок у супроводі матері та бабусі.

Зазначає, що батько здоров`ям та розвитком доньки не цікавився. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 09.03.2021 № 5/1 визнано за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, рекомендовано відповідачу здійснювати виховання дитини в дусі поваги та любові до батьків, попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання доньки.

Жодних дій, що свідчили б про зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків, відповідач не вчинив. Наразі вона має намір та можливість поїхати до країн ближнього та дальнього зарубіжжя задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, однак відповідач не дає згоду на виїзд/в`їзд дитини за кордон, що порушує права та інтереси дитини.

Протягом останніх років в їх сім`ї склалось складне матеріальне становище, зросли витрати на харчування, купівлю одягу та взуття, медичний огляд та лікування дитини, внаслідок чого виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів. На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_4 адвокат Мазницький М.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що після ухваленні рішення відповідач по справі писав смс-повідомлення на телефон ОСОБА_5 в яких висловлював пропозицію по вирішенню питання щодо позбавлення його батьківства за винагороду, таким чином фактично погодився продати своє батьківське право на дитину.

Вказує, що така поведінка є неприпустимою. Доказів, які б вказували на те, що відповідач дійсно бажає приймати участь у духовному , фізичному та соціальному розвитку дитини суду першої інстанції відповідачем надано не було.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують, що вихованням дитини займалась виключно її мати ОСОБА_5 , які відповідачем не спростовані.

Вказує, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутись з позовом про поновлення батьківських прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Мазницького Миколи Миколайовича в режимі відеоконференцзв`язку, за відсутності інших учасників справи, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення оскаржено лише в частина позбавлення батьківських прав батька - відповідача ОСОБА_6 , тому згідно визначених у ст. 367 ЦПК України допустимих меж апеляційного розгляду в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову до батька дітей суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним чином.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Ураховуючи викладене, а також рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 91 від 25.03.2021 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Суд вважав, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із батьком.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Позивач, як одержувач аліментів, та її представник не довели заявлені вимоги про збільшення розміру аліментів, а саме, що в позивача погіршився матеріальний чи змінився сімейний стан, погіршилося здоров`я її чи доньки, поліпшився матеріальний стан відповідача чи збільшився його дохід, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Суд враховує, що в даній справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки. Також, обидва батьки мають самостійний дохід, станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено, тому вимоги в частині визначення місця проживання дитини з позивачем задоволенню не підлягають.

Позивач не довела належними та допустимими доказами, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводі батька, без визначення його початку й закінчення, відповідає інтересам дитини, не порушує прав відповідача як батька на спілкування з дочкою та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини.

Суд вважає, що позивач не обґрунтувала тривалість перебування дитини за кордоном, не довела, що відповідач заперечував проти виїзду дитини за кордон без супроводу батька, якщо йому були відомі мета, країна та визначення відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та наведеним у рішенні суду їх обгрунтуванням.

Відповідно до ст.11Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.12.2019 між ними розірвано (а.с.11). В подальшому позивач уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.65-68).

У даному шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12), яка згідно копії довідки відділу ЦНАП Чугуївської міської ради Харківської області від 04.02.2021 проживає разом з позивачем (а.с.15) та на утримання якої відповідач сплачує аліменти в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з виплати яких має заборгованість, яка за період з 05.11.2019 по 01.02.2021 становить 45657,83 грн, що підтверджується копією довідки-розрахунку заборгованості по аліментам Вишгородського РВДВС Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) за № 8726 від 04.03.2021 (а.с.13,14).

Згідно копії акту обстеження умов проживання комісії Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 25 лютого 2021 року умови проживання дитини добрі, ОСОБА_3 забезпечена необхідними речами, одягом відповідно до її віку та потребам, під час розмови з дівчинкою, остання повідомила, що проживає разом з матір`ю, про батька жодного разу не згадала (а.с.16).

Відповідно до копії довідки КП «Чугуївський МЦПМСД» Чугуївської міської ради Харківської області від 04.02.2021 ОСОБА_5 виховує доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сама, батько участі у вихованні дитини не приймає (а.с.17).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Чугуївського ДНЗ (ясла-садок) №12 комбінованого типу Чугуївської міської ради Харківської області» № 01-18/40 від 25.02.2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад з 10.02.2021. З першого дня ОСОБА_3 приводить в дитячий заклад мати та бабуся, батько дитини дитячий заклад не відвідував, під час бесіди з матір`ю з`ясовано, що в них погіршились стосунки, батьки разом не проживають (а.с.18,19).

Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 90 від 25.03.2021 року затверджено рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 5/1 від 09.03.2021 року та вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю; рекомендовано батькам здійснювати виховання дитини в дусі поваги та любові до батьків; рекомендовано ОСОБА_5 сприяти в участі батька у вихованні та утриманні малолітньої доньки; попереджено ОСОБА_2 про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно утримання та виховання малолітньої доньки, яка проживає з матір`ю (а.с.22-24).

Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області № 91 від 25.03.2021 року вирішено за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справі, яка переглядається, позивач не довела, що відповідач ОСОБА_5 є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки.

Судом встановлено, що конфліктні відносини сторін, проживання дитини в сім`ї матері стали причинами усунення батька від виховання доньки.

Суд правильно вважав, що відповідач мав можливість вживати більше заходів для отримання можливості брати участь у вихованні доньки, однак зазначене не свідчить про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

З огляду на це, встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачем ОСОБА_5 своїми батьківськими обов`язками стосовно дитини, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що батько дитини заперечує позбавлення його батьківських прав і бажає брати участь у вихованні дитини, наявність перешкод перешкод з боку позивача, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_9 .

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними, та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав судом не встановлено.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідачем ОСОБА_6 від виконання батьківських обов`язків.

Інші наведені в скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які були встановлені судом.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мазницького Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.