Справа № 761/1608/22
Провадження № 2/761/3776/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про компенсацію збитків, нанесених державі розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про компенсацію збитків, нанесених державі розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації, згідно з яким позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 219 822,18 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 3297,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 від 19 березня 2021 року № 66-к «Про ОСОБА_2 » директор Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 був звільнений з посади директора Департаменту у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку - поява державного службовця на службі в нетверезому стані, відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». ОСОБА_2 оскаржив дане розпорядження як незаконне в Чернігівському окружному адміністративному суді. 21 вересня 2021 року Чернігівський окружний адміністративний суд (справа № 620/2468/21) виніс рішення, в якому визнав протиправним розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 19 березня 2021 року № 66-к «Про ОСОБА_2 », поновив ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації з 20.03.2021 та стягнув з Департаменту фінансів обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.03.2021 до 21.09.2021 в розмірі 202769,28 грн.

У позовній заяві зазначено, що відповідно до цього рішення суду розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 21 вересня 2021 року № 243-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації. На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду Департамент фінансів обласної державної адміністрації виплатив ОСОБА_2 202769,28 грн. заробітної плати та сплатив єдиний соціальний внесок в сумі 17052,90 грн. Всього 219822,18 грн.

Так, позивачем вказано, що указом Президента України від 04 серпня 2021 року № 342/2021 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Чернігівської обласної державної адміністрації» ОСОБА_1 звільнено з посади голови Чернігівської обласної державної адміністрації.

Позовна заява мотивована тим, що в результаті незаконних дій колишньої голови обласної державної адміністрації ОСОБА_1 . Державному бюджету України в особі головного розпорядника коштів державного бюджету України по КВК 795 - обласній державній адміністрації та розпоряднику коштів Державного бюджету - Департаменту фінансів обласної державної адміністрації, який виконав рішення суду, нанесена матеріальна шкода в сумі 219822,18 грн., а саме виплачено ОСОБА_2 середню заробітну плату за вимушений прогул в сумі 202769,28 грн. та перераховано єдиного соціального внеску у сумі - 17052,90 грн. Платіжні доручення: від 28.09.2021 № 261; від 28.09.2021 № 263, від 28.09.2021 № 264, від 28.09.2021 № 265, від 28.09.2021 № 266, від 28.09.2021 № 267, від 01.11.2021 № 301, від 01.11.2021 № 302, від 01.11.2021 № 303, від 01.11.2021 № 304, від 01.11.2021 № 305 та від 01.11.2021 № 306.

Отже, позивач вважає, що позивач Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації набув права регресної вимоги до службової особи, винної у незаконному звільненні працівника.

Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року було відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2022 року заяву представника позивача Департамент фінансів Чернігівської області державної адміністрації - Володимира Федчука про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Департаменту фінансів Чернігівської області державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, - повернуто заявнику.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло клопотання у якому представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що від представника позивача заперечень щодо заочного розгляду справи не надійшло, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді голови Чернігівської обласної державної адміністрації.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_1 від 19 березня 2021 року № 66-к «Про ОСОБА_2 » застосовано дисциплінарне стягнення до директора Департаменту фінансів Чернігівської області державної адміністрації ОСОБА_2 за вчинення ним дисциплінарного проступку - появу державного службовця на службі в нетверезому стані, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України» у вигляді звільнення з посади державної служби. Директор Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації ОСОБА_2 був звільнений з посади директора Департаменту у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку - поява державного службовця на службі в нетверезому стані, відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 року у справі №620/2468/21 позов задоволено частково та визнано протиправним розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 19.03.2021 № 66-к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації з 20.03.2021. Стягнуто з Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток з час вимушеного прогулу з 20.03.2021 по 21.09.2021 в розмірі 202769,28 грн.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі № 620/2468/21 набрало законної сили 01.11.2021 року відповідно до загальнодоступних відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/100007948.

Згідно положень ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2021 року, визнано протиправним розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 19.03. 2021 № 66-к і поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації з 20.03.2021. Стягнуто з Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток з час вимушеного прогулу з 20.03.2021 по 21.09.2021 в розмірі 202769,28 грн., тому ці обставини відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаного рішення суду розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 21 вересня 2021 року № 243-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації та зобов`язано Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації забезпечити здійснення всіх належних працівникові виплат у встановленому законодавствам порядку та винесення відповідного запису до трудової книжки.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду Департамент фінансів обласної державної адміністрації виплатив ОСОБА_2 202769,28 грн. заробітної плати та сплатив єдиний соціальний внесок в сумі 17052,90 грн. всього 219822,18 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 28.09.2021 № 261; від 28.09.2021 № 263, від 28.09.2021 № 264, від 28.09.2021 № 265, від 28.09.2021 № 266, від 28.09.2021 № 267, від 01.11.2021 № 301, від 01.11.2021 № 302, від 01.11.2021 № 303, від 01.11.2021 № 304, від 01.11.2021 № 305 та від 01.11.2021 № 306. Крім того, вказане підтверджується довідкою №24 від 23.12.2021, що видана ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 12 Положення про Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації 26 червня 2019 року № 373 Департамент є бюджетною неприбутковою установою, не є платником податку на прибуток підприємств. У результаті своєї діяльності Департамент не отримує прибутків. Департамент утримується за рахунок коштів державного бюджету, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну установі внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна установі винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Указом Президента України від 04 серпня 2021 року № 342/2021 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Чернігівської обласної державної адміністрації» ОСОБА_1 звільнено з посади голови Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України службові особи винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі - ППВСУ №14) під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

За змістом зазначеної норми, обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації покладається на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Конструкція статті 237 КЗпП України дає підстави для висновку, що результати розгляду трудового спору щодо незаконного звільнення працівника, а також затримки у виконанні рішення про поновлення на посаді, можуть мати наслідком покладення на службову особу, винну у його незаконному звільненні або затримці у поновленні, обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації після оплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто у підприємства, організації, установи з часу виплати сум незаконно звільненій (несвоєчасно поновленій) особі, виникає право регресної вимоги до працівника, винного в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ч. 2 статті 80 Закону України «Про державну службу» держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

Аналогічну вимогу містить і пункт 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 (із змінами, в редакції від 25.05.1998) «Про практику розгляду судами трудових спорів», який передбачає згідно статті 134 (п. 8) та статті 237 КЗпП України, що при незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу тощо.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Аналогічні вимоги містяться і у підпункті 10 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 02 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Частиною третьою статті 233 КЗпП України встановлено річний строк для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, який починає обраховуватися з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 02 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»).

Відповідно до 4.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналогічні вимоги містяться і у підпункті 10 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (із змінами).

Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, зважаючи на те, що відповідач, обіймала посаду голови Чернігівської обласної державної адміністрації та службова особа, на яку було покладено обов`язок щодо прийняття та звільнення працівників з дотриманням трудового законодавства, допустила незаконне звільнення і цю обставину встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі № 620/2468/21, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 219 822,18 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 297,33 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 134, 233, 237 КЗпП, та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовну заяву Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про компенсацію збитків, нанесених державі розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації матеріальну шкоду в розмірі 219 822,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації судовий збір в розмірі 3 297,33 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: Департамент фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, , адреса: 14000, м. Чернігів, проспект Миру, буд. 43.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст складено рішення 04.05.2023.

Суддя: