Справа № 541/1334/23
Номер провадження 2/541/485/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 червня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

20 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги наступним. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав його батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному по 1/2 частці. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на його 1/2 частку житлового будинку, яку прийняла ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за законом позивач отримав відмову, яка обґрунтована відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Право власності за ОСОБА_3 на цей будинок в державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстровано. В зв`язку із зазначеним, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, направив заяву, в якій просив провести судове засідання у його відсутність (а.с. 41).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про проведення судового засідання у його відсутність (а.с. 38).

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне. Відповідно до довідки виконавчого комітету Петрівцівської сільської ради від 01 березня 2007 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 1/2 частка, ОСОБА_2 -1/2 частка (а.с. 24).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 28 червня 2001 року (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку прийняла дружина ОСОБА_3 , оскільки фактично вступила в управління, володіння спадковим майном.

Відповідно до ч 2 ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР (1963 року) ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з виписки з погосподарської книги № 5 за 2000 рік, виписки з погосподарської книги №6 за 2015 -2020 роки по особовому рахунку № НОМЕР_2 головою домогосподарства: АДРЕСА_1 значилася ОСОБА_3 , членом домогосподарства зазначений ОСОБА_2 - чоловік (а.с. 25-29).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 29 вересня 2020 року (а.с. 14).

До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 за життя не здійснила державну реєстрацію права власності на будинок, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 31 березня 2023 року № 164-Т (а.с. 17). На даний час отримати правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки її цивільна правоздатність як фізичної особи припинена у момент смерті (ч. 4 ст. 25 ЦК України).

Відповідно до характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок збудований у 1953 році, у 1953, 1957, 1960 роках була споруджена прибудова, літня кухня-гараж, сарай, сарай-прибудова, колодязь, огорожа, проведено газопровід (а.с. 22).

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у негосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у негосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за заповітом і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п. 4 ч. 8 п. п 6 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої Мінкомунгоспом УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1996 року (припинила свою дію 13 грудня 1995 року) державній реєстрації підлягали тільки будинки та домоволодіння в межах міст і селищ, а інвентаризації домоволодіння в сільській місцевості не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, у період забудови в 1953-1960 роках домоволодіння по АДРЕСА_1 у сільській місцевості державна реєстрація об`єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом майна, яке належало померлому чоловіку ОСОБА_2 , вона вчинила дії по прийняттю спадщини шляхом вступу в управління та володіння. Таким чином, спадкодавцю ОСОБА_3 за життя правомірно належав будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивач є спадкоємцем за законом майна, а саме - будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 , однак юридично його не оформила. ОСОБА_1 вчинив дії по прийняттю спадщини та прийняв її, подавши заяву до нотаріальної контори, тому набув право на будинок в порядку спадкування. Спадкове право позивача відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки право позивача на оформлення спадкових прав на житловий будинок померлої порушено, воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, вирішує залишити судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миргородської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 23 червня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко