465/4475/23
2-з/465/74/23
УХВАЛА

про забезпечення позову

23.06.2023 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Мигаль Г.П., при секретарі судового засідання Власюк Д.Я., за участю представника позивача Теслюк Я.О., відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову

встановив:

ОСОБА_3 в особі представника адвоката Теслюк Ярини Олегівни звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору П`ята державна нотаріальна контора Львівської області про встановлення факту спільного проживання та визнання недійсним свідоцтва про прав на спадщину.

У порядку забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Заяву мотивує тим, що після прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , останній став одноосібним власником такого спадкового майна. Як теперішній його власник, ОСОБА_1 може у будь- який спосіб розпорядитись квартирою АДРЕСА_1 , що в подальшому унеможливить реалізацію ОСОБА_3 , у випадку задоволення позову, права на спадкове майно, адже таке вибуде з числа спадкового. ОСОБА_1 знаючи про існування заповіту та інших спадкоємців в особі дружини та іншого сина спадкодавця, тим не менше прийняв спадщину, проігнорувавши останню волю батька. Варто зауважити, що ОСОБА_1 є адвокатом (до позовної заяви додано докази адвокатської діяльності Варави А.І.), що беззаперечно вказує на його обізнаність про наслідки спільного проживання позивачки зі спадкодавцем та юридичне значення такої обставини для процедури прийняття спадщини. Такі дії відповідача вказують на його недобросовісність, бажання отримати майно, що за інших обставин йому б не належало, а також можливість в подальшому вчинення ним неправомірних дій щодо спадкового майна.

Представник позивача подану заяву підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив подану заяву, з мотивів необґрунтованості.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи позивача про необхідність забезпечення позову, не вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. При цьому, вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який просить позивач вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Так, предметом спору є встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини позивача та ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.03.2023 видане державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Львівської області Л.П. Зворецькою у спадковій справі №21/2022 ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 є спадкоємицею за заповітом майна померлого чоловіка ОСОБА_4 (копія свідоцтва про смерть, заповіту додано до позовної заяви). Останній заповів дружині ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:096:0005, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки проживала разом з чоловіком до його смерті та вважала себе такою, що спадщину прийняла. В силу стану свого здоров`я та перебування за кордоном, лише 10.05.2023 ОСОБА_3 звернулась до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповіддю нотаріуса відмовлено позивачу у видачі свідоцтва, оскільки останньою пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, нотаріусом повідомлено, що спадщину прийняв відповідач.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, їх підставу та предмет позову, суд вважає, що при розгляді даної заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження доводи позивача про наявність правовідносин між сторонами по справі, тому вимога позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру, яка прийнята у спадщину відповідачем, до набрання рішенням законної сили, є співмірною з заявленими позовними вимогами, та такою, що відповідає засадам справедливості і розумності та може забезпечити ефективне поновлення прав позивача, у разі ухвалення сприятливого рішення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.

Отже, заява про забезпечення позову, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Тобто, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, підстав вважати, що застосування судом заходів забезпечення позову спричинить відповідачу значні збитки відсутні, а тому відсутні і підстави для застосування судом зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи або за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що суд може за вмотивованим клопотанням учасника справи скасувати заходи забезпечення позову; допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три роки до 23 червня 2026 року.

Суддя Мигаль Г.П.