Постанова

Іменем України

19 грудня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11935/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 23 травня 2023 року

в складі судді Марчук О. Л.

у цивільній справі №362/4889/21 Васильківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»

про визнання недійсним частини договору та стягнення грошових коштів

У С Т А Н О В И В:

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», Банк) про визнання недійсним частини кредитного договору від 15 грудня 2017 року та стягнення грошових коштів (далі - ДТП).

В обґрунтування позову зазначила, що 15 грудня 2017 року між нею і відповідачем укладено кредитний договір на споживчі потреби, однак встановлена у пункті 1.3.2. договору комісійна винагорода порушувала її права, як споживача і суперечила статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

06.07.2021 вона звернулася до Банку з листом щодо роз`яснень оспорюваного пункту кредитного договору і пропозицією вирішення питання стосовно сплачених нею коштів за комісійне обслуговування кредиту в досудовому порядку, однак отримала відмову від Банку, а тому просила визнати недійним вказаний пункт кредитного договору та стягнути з відповідача на її користь сплачені нею грошові кошти за комісією по вказаному договору в сумі 156 060 гривень 60 копійок.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивував відзив тим, що чинним законодавством, на момент укладення кредитного договору, передбачалася така форма витрат, як плата за обслуговування кредитної заборгованості більше ніж один раз на місяць, а відтак відсутні підстави для визнання положення кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості недійсним.

Крім того, у відзиві заявив про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з огляду на те, що кредитний договір укладено 15.12.2017 з датою початку його виконання 15.01.2018, а тому трирічний строк сплив 15.01.2021. З вказаним позовом позивач звернулася більше ніж через три роки після укладення договору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» здійснити перерахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 за комплексним договором №2/2580875 від 15.12.2017 з урахуванням нікчемності п 1.3.2 вказаного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що комісія може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Судом не враховано, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості, погоджена сторонами у п. 1.3.2 Договору, у розмірі 1,7% у місяць від суми кредиту, включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Крім того у самому п. 1.3.2 Договору не вказано, що послуга надається не більше одного разу на місяць.

Вказав, що суд дійшов помилкового висновку про нікчемність п. 1.3.2. Кредитного договору, з огляду на те, що законом встановлено право Банку встановлювати комісію в кредитних договорах.

Судом не враховано практику Верховного Суду, висловлену у постанові №638/16768/18 від 21.09.2022 в якій зазначено, що для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Причому такий початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину.

Отже строк позовної давності для позивача, як сторони кредитного договору, обчислюється саме з дати початку виконання такого договору, однак суд першої інстанції проігнорував таку заяву відповідача.

Звернув увагу, що місцевий суд не обґрунтував чому саме з дати звернення із заявою позивачки до Банку є підставою вважати, що вона тільки тоді дізналася про порушення її прав Банком шляхом нарахування їй комісії за обслуговування кредиту, однак такі умови остання підписала у кредитному договорі і підписала детальний розрахунок погашення заборгованості в якому відображені платежі за комісією.

За наведених обставин просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач - в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року між сторонами укладено комплексний договір № 2/2580875, за п. 1.1. якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 204 001,02 грн, строком на 60 місяців (а.с. 4-8).

Пунктом 1.3.2. зазначеного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) щомісячно в розмірі 1,70 % у місяць від суми кредиту зазначеної у пункті 1.1. договору.

З таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) вбачається, що у колонці під номером 7 вказано розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме у розмірі 3 468,02 грн протягом 60 місяців, що в сумі становить 208 081,20. Вказаний додаток підписаний ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Отже у справі, яка переглядається, вбачається, що 15.12.2018 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.3.2. та колонка №7 Графіку платежів) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.3.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т.ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) (колонка 7 таблиці). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає з 15 січня 2018 по 14 грудня 2022 року - 3 468,02 грн.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Аналогічний висновок, висловлено у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.3.2. кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту 1.3.2 кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину належним способом захисту є зобов`язання АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15.12.2017.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції, вірно застосувавши норми матеріального права та практику Верховного суду, дійшов вірного висновку про порушене право позивачки.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду у зв`язку із незастосуванням строку позовної давності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, колегією суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

В частині першій статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вже вказувалося вище, 15 грудня 2017 року між сторонами укладено комплексний договір № 2/2580875, за п. 1.1. якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 204 001,02 грн, строком на 60 місяців.

Отже, про порушення свого права у спірних правовідносинах ОСОБА_1 дізналася в день підписання договору.

Для визначення початку перебігу позовної давності за вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, належить застосовувати частину третю статті 261 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогою про застосування наслідків нікчемного правочину, яка пред`явлена стороною такого правочину, пов`язується саме з початком виконання нікчемного правочину, незалежно від того, чи був такий нікчемний правочин виконано повністю і яка зі сторін здійснила виконання. Причому такий початок перебігу стосується будь-яких наслідків нікчемного правочину. Такий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №638/16768/19.

А оскільки кредитний договір укладено 15.12.2017 і датою початку його виконання 15.12.2017, то строк позовної давності починає відраховуватися з наступного дня, тобто з 16.12.2017.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином трирічний строк позовної давності мав закінчитися 16.12.2020, однак Постановою Кабінету Міністрів №211 від 11.03.2020 на всій території України встановлено карантин. З початком пандемії коронавірусної хвороби законодавець доповнив Прикінцеві та перехідні положення ЦК України п. 12, яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258 (позовна давність), продовжуються на строк дії такого карантину, який відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №211 почав діяти з 12.03.2020.

Тобто було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21),

Тому суди, розглядаючи питання про застосування строків позовної давності, прямо застосовують норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строку позовної давності на період карантину.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою, яка звернулася до суду з вказаним позовом 05.11.2021, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не пропущено загальний строк позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська