Житомирський апеляційний суд
Справа №294/5/22 Головуючий у 1-й інст. Лесько М.О.
Категорія 20 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 294/5/22 за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській областіна рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Леська М.О. у м. Чуднові,

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,74 га, яка розташована на території Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської об`єднаної територіальної громади Житомирської області та району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку (сертифікат на право на земельну частку (пай) №0200182), яка розташована на території Трощанської сільської ради Житомирського району Житомирської області. За час спільного проживання позивача з братом у них був спільний побут, бюджет. Разом було придбано різноманітне майно, за спільні кошти проводились ремонтні роботи будинку, в якому проживали. ОСОБА_1 займалась проведенням поховання свого брата. Їх матері ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були рідними сестрами. Після смерті брата ОСОБА_2 вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Однак, в нотаріальному порядку не може оформити свої права на спадкове майно у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), тому змушена звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській областіподав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що не було залучено до розгляду справи Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та у порушення ст. 2 ЦПК України, не забезпечено ефективного захисту порушених прав і законних інтересів держави.

Зазначає, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а дублікат сертифіката на право власності на земельну частку (пай) виданий 13.04.1997 на підставі рішення Чуднівської районної державної адміністрації від 25.03.1997 №77, тобто більш як через 2 роки після його смерті. При цьому, чинним законодавством не передбачено видачу дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай), оскільки останній видається лише в одному примірнику.

Паювання земель та передача їх у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям проводилась відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995, отже ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не набув права на спірну земельну частку (пай), у зв`язку із чим зазначену земельну частку (пай) не можна вважати частиною спадкового майна померлого. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин включення або не включення спадкодавця до відповідних списків, проведення паювання земель КСП, належності спірної земельної ділянки до земель колективної власності, нерозподілених та невитребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв), видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП.

Відносно обґрунтування порушення рішенням суду першої інстанції інтересів держави, то вказує, що дотримання вимог Конституції України та земельного законодавства, встановленого порядку набуття та реалізації права на землю становить суспільний та державний інтерес. Як вбачається з суб`єктивного складу учасників справи, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не було залучено до її розгляду.

Щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», Окружна прокуратура листом від 29.09.2023, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомила ТУ Держгеокадастру у Житомирській області про стверджуванні порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів до їх поновлення.

ГУ Держгеокадастру у Житомирській області листом від 04.10.2023 поінформувало окружну прокуратуру про те що намірів звертатись з апеляційною скаргою не мають, у зв`язку із відсутністю фінансування.

Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки ГУ Держгеокадастру у Житомирській області з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції не звернулись, вказану скаргу подає прокуратура.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Представник ГУ Держгеокадастру у Житомирській області направив до суду клопотання про підтримання апеляційної скарги та розгляд справи без їх участі.

Голова Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги за наявними у матеріалах справи документами без участі представника сільської ради.

Враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Приймаючи до уваги, що у судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області і у цій справі, прокурор зазначав, що оскаржуваним рішенням порушені інтереси держави щодо права власності на землю та рішення суду суперечить нормам чинного законодавства, а тому ГУ Держгеокадастру у Житомирської області, як контролюючий орган у сфері землекористування, не був залучений до участі у розгляді даної справи. Разом з тим оскаржуване рішення зачіпає інтереси держави.

Посилаючись на те, що порушення інтересів держави у цій справі відбулося внаслідок незаконних дій позивача щодо привласнення земельної ділянки, прокурор звернувся до суду в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Також прокурор вказував, що уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є ГУ Держгеокадастру у Житомирської області, яке проінформувало прокуратуру про те, що намірів звертатися з апеляційною скаргою не має, водночас просило обласну прокуратуру здійснювати представництво інтересів держави шляхом внесення апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що Житомирська обласна прокуратура, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом №55-93-2955вих-23 від 29.09.2023 повідомила ГУ Держгеокадастру у Житомирської області про необхідність вжиття заходів щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції (а.с.68-70), на що ГУ Держгеокадастру у Житомирської області, листом №10-6-0.61-3492/2-23 від 04.10.2023 повідомило Житомирську обласну прокуратуру про неможливість вчинення відповідних дій у зв`язку із відсутністю фінансування.

Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду з апеляційною скаргою, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.

Враховуючи, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався на визначені законом підстави для звернення до суду із апеляційною скаргою, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, беручи до уваги, що Вільшанська сільська рада не має наміру вживати заходів щодо захисту порушеного права власності територіальної громади, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

Що стосується суті даного спору, то як встановлено судом ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

На ім`я ОСОБА_2 13 квітня 1997 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0200182, що посвідчує право на 3,74 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та перебуває у колективній власності КСП «Іскра» (а.с.12).

Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0200182 реформованого КСП «Іскра» Трощанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області не видавався (а.с.15), а спадкова справа до майна померлого ОСОБА_2 не заводилась (а.с.14).

За змістом довідки № 536 від 17.12.2021, виданої Трощанським старостинським округом Вільшанської сільської ради Житомирського району, ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , з яким з 1982 по день його смерті вела спільне господарство та проживала однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, а тому визнання відповідачем позовних вимог є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Як випливає зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , претендує на спадкове майно ОСОБА_2 , яке, на її думку, складається із земельної части (паю) члена КСП «Іскра» площею 3,74 умовних кадастрових гектарів, щоналежала спадкодавцю, як члену КСП «Іскра».

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК Української РСР), в тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним Кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №305/235/17 та від 03.03.2021 у справі №747/467/18.

Однак матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження родинних стосунків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та прийняття останньою спадщини після його смерті, тому твердження позивача в означеній частині є голослівними та не можуть бути прийняті до уваги. Позов про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_2 ОСОБА_1 не заявляла.

Згідно зі статтею 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Незважаючи на те, що документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини.

Аналогічні положення містить Цивільний Кодекс України.

ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що вона зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документа про родинні зв`язки зі спадкодавцем, про що нею зазначено в позовній заяві.

Позивачем також не надано жодних доказів фактичного вступу у спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідно до норм ст. 549 ЦК Української РСР, а вище згадана довідка № 536 від 17.12.2021, видана Трощанським старостинським округом, не є таким доказом, оскільки не містить інформації щодо належності саме спадкодавцю житлового будинку АДРЕСА_1 або ж яким саме спадковим майном позивач вступила в управління чи володіння після смерті ОСОБА_2 .

Отже, встановлено, що ОСОБА_1 не є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 в установленому законом порядку.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до змісту статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Наявний в матеріалах справи сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0200182, як члену КСП «Іскра», на підставі рішення Чуднівської РДА від 25.03.1997 № 77, згідно якого ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Іскра», розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, не є належним доказом, що посвідчує відповідне право, оскільки на час видачі даного документу, як і на час проведення розпаювання землі КСП «Іскра», ОСОБА_2 вже помер.

Виходячи із наведеного, встановивши, що позивачем не надано суду доказів того, вона є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняла спадщину після його смерті і нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документа про родинні стосунки зі спадкодавцем, а за життя ОСОБА_2 не набув право власності на земельну частку (пай), тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Отже, рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) КСП «Іскра» площею 3,74 умовних кадастрових гектара (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0200182), розташовану на території Трощанського старостинського округу Вільшанської сільської об`єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалене з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги Житомирською обласною прокуратурою був сплачений судовий збір в розмірі 1362 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена повністю, то із ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури підлягають стягненню вказані судові витрати.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної прокуратури 1362 грн судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 20 грудня 2023 року.