КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/8183/22 Головуючий у І інстанції - Ярмола О.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/6624/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніна Валеріївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він постійно проживає в м. Дніпро, є інвалідом 1-ї групи «Б» з дитинства, не був вчасно повідомлений про смерть своїх батьків, не отримав вчасно належної правової консультації, мав матеріальні труднощі, що в цілому є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, а тому просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зауважував, що дізнався, що його рідний брат ОСОБА_2 , відповідач по справі, прийняв та оформив все спадкове майно після смерті обох батьків, не повідомив нотаріуса про існування інших спадкоємців, чим порушив права позивача, як спадкоємця першої черги за законом, а тому просив суд визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_2 , в частині права власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/ 6 частину цієї ж квартири після смерті батька ОСОБА_6 , а всього визнати право власності на 1/2 частину спадкової квартири; зобов`язати уповноважену особу державної реєстрації прав власності на нерухоме майно скасувати право власності на майно за відповідачем, зареєстроване приватним нотаріусом Корнійчук А.В., за індексним номером 64584264 від 23 серпня 2022 року на зазначену квартиру.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи та наявні в матеріалах справи доказів, не здійснив їх нажну оцінку на наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини таким як: віддаленість місця проживання, наявність першої групи інвалідності з дитинства, незнання про смерть спадкодавця, юридична необізнаність та дійшов безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не скористався своїм правом на прийняття спадщини та протягом тривалого часу не вчиняв дій, спрямованих на захист своїх прав та інтересів.

Вказав, що позивач вважається таким, що спадщину не прийняв без поважних причин, які б були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача подати вчасно заяву до нотаріальної контори для прийняття спадщини, не довів позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Проте, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно статей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві батькам сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частині кожному.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була заведена 10 квітня 2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. за заявою-претензією ПАТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину ніхто із спадкоємців не оформлював, про її прийняття заяв не подавав.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщинана квартиру АДРЕСА_1 , шестимісячний строк прийняття якої закінчився 25 квітня 2017 року.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. за заявою ОСОБА_2 .

Спадкоємцями першої черги за законом є сторони по справі.

ОСОБА_2 спадщину оформив після батька 20 серпня 2022 року та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

ОСОБА_1 подав до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто з пропуском шестимісячного строку після смерті спадкодавця, який почався з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк: за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; за рішенням суду.

Відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Права спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, будуть захищені судом, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у 6-місячний строк; 2) ці обставини визнані судом поважними.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі №369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Як на поважну причину пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, що стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, позивач посилався на наявність першої групи інвалідності з дитинства, на віддаленість місця проживання, незнання про смерть спадкодавця, юридичну необізнаність.

Встановлено, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпропетровської ради позивачу встановлено першу групу інвалідності з дитинства 1 групи Б.

До підгрупи Б належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Даних про встановлення опіки над позивачем матеріали справи не містять

Отже, така причина, як встановлення першої групи інвалідності з дитинства 1 групи Б спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Також позивач проживає у м. Дніпро, а місце знаходження майна - у м. Біла Церква, що свідчить про велику відстань між місцем постійного проживання цього спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна.

Поважними причинами пропуску строку позивач також вважає незнання про смерть спадкодавця, пояснюючи, що про смерть батька дізнався приблизно через рік. Про смерть батька брат - відповідач у справі, його не повідомляв, хоча проживав і проживає у квартирі, яка є спадковим майном.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця, юридична необізнаність без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Встановлено, що дійсно у заяві про прийняття спадщини від 29 березня 2017 року відповідач повідомив нотаріуса про позивача, як про особу, що також має право на спадщину.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку №296/5).

Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку №296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Також відповідно до Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, нотаріус, який одержав повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відомо. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Проте, доказів такого повідомлення позивача нотаріусом у справі не має.

Не має у справі і повідомлення позивача відповідачем про смерть спадкодавця.

Крім того, слід зазначити, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була заведена ще 10 квітня 2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В. за заявою-претензією ПАТ «Альфа-Банк» з вимогами до спадкоємців (а.с.111).

Як пояснив позивач, що сторони знали про цю обставину та свідомо не вступали у спадкові права, щоб не відповідати за борговими зобов`язаннями та те, що у нього з братом неприязні відносини.

При цьому, заява відповідача про прийняття спадщини та повідомлення про іншого спадкоємця вчинена за місяць до закінчення строку прийняття спадщини.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Таким чином, оцінив усі фактичні обставини справи у сукупності у даній справі, в тому числі недобросовісну поведінку інших спадкоємців та нотаріуса, які не повідомили позивача про смерть спадкодавця, наявність відкритої спадкової справи, наявність у позивача першої групи інвалідності з дитинства групи Б, віддаленість місця проживання, юридичну необізнаність, враховуючи, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, апеляційний суд уважає, що за викладених обставин у даній справі наявні підстави для визначення додаткового строку позивачеві для прийняття спадщини.

Таким чином, в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, в іншій частині щодо визнання недійсними свідоцтва про право власності на спадщину за законом, визнання права власності на спадкове майно, доводи апеляційної скарги є безпідставні виходячи з наступного.

Статтею 1280 перерозподіл спадщини являє собою повторний розподіл спадщини між спадкоємцями у випадку, коли після первісного її розподілу в натурі спадщина буде прийнята іншими спадкоємцями. Такими способами є письмова згода спадкоємців, які прийняли спадщину, рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або коли певні обставини є підставою для перерозподілу спадщини.

Можна виділити такі умови перерозподілу спадщини, що мають бути наявними одночасно:

1) сплив строку для прийняття спадщини;

2) відбувся первісний розподіл спадщини.

Під перерозподілом мається на увазі спадщина, яка вже поділена між спадкоємцями в натурі, тобто спадкові відносини припинилися. Подібне положення містить правова позиція Верховного Суду в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №748/72/20-ц. Тому специфіка такої конструкції, як перерозподіл спадщини, полягає в тому, що вона викликає ефект «повернення» до правовідносин спадкування, які вже припинилися.

Норму про перерозподіл спадщини потрібно тлумачити розширено задля належного забезпечення та ефективного захисту прав спадкоємців. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що захист права чи інтересу судом має бути ефективним, тобто характеру порушення, невизнання чи оспорювання та наслідки, спричинені цими діями. Така позиція Верховного суду відображена у рішеннях від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, від 19 травня 2020 р. у справі № 916/1608/18, та від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц. У кожному з них було нагадування про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Правило про перерозподіл спадщини застосовується у разі:

- визначення спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України);

- визнання заповіту недійсним (ст. 1257 ЦК України);

- визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (ст. 1301 ЦК України);

- визнання договору про зміну черговості одержання права на спадкування недійсним (ч. 1 ст. 1259 ЦК України).

До того ж Цивільний кодекс України закріплює два способи перерозподілу спадщини: 1) передання частини спадкового майна в натурі; 2) сплата грошової компенсації. Однак, вказані способи сформульовані законодавцем таким чином, що вони використовуються не за вибором спадкоємця, а виключаючи один спосіб на користь іншого. Так, виплата грошової компенсації можлива у разі відсутності у спадкоємців спадщини в натурі внаслідок її відчуження.

У справі від 30 квітня 2020 року № 727/1571/15-ц Верховний Суд постановив, що у разі продажу спадкового майна особою, на яку видано свідоцтво про право на спадщину, суд з метою захисту інтересів спадкоємців може передати їхню частку в натурі шляхом перерозподілу збереженого майна або виплатити грошову компенсації.

Перерозподіл спадщини завершується видачею нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину та може здійснюватись:

1) нотаріусом або в сільських населених пунктах - уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі заяв спадкоємців, які дійшли згоди стосовно перерозподілу спадщини, згідно зі ст. 1300 ЦК України;

2) судом на вимогу одного із спадкоємців.

Перерозподіл спадщини в судовому порядку здійснюється шляхом застосування такого способу захисту прав спадкоємців, як внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Специфіка цього способу захисту пов`язана з можливістю його застосування лише у сфері спадкового права.

У статті 16 ЦК України, яка визначає загальні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не зазначено. Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, передбачений статтею 1300 ЦК України, є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

Такий висновок можна знайти у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2021 року за справою №274/1166/19.

Перерозподіл спадщини провадиться судом лише у разі недосягнення спадкоємцями згоди щодо зміни свідоцтв про право на спадщину, тобто є спір про це право. З цього приводу Верховний Суд у постанові, яка була наведена вище, наголосив, що принципи статті 1300 ЦК України регулюють можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умови відсутності та наявності спору між спадкоємцями відповідно. Якщо між спадкоємцями немає спору, нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, вирішує питання про внесення змін до свідоцтва про спадщину. У разі відсутності такої угоди, тобто у разі спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заявою одного із спадкоємців вирішується судом.

Отже, перерозподілом спадщини є перерозподіл спадщини між спадкоємцями у разі, якщо після її первісного розподілу в натурі спадщину прийняли інші спадкоємці. Здійснення первинного поділу передбачає видачу спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину. Якщо початкового поділу спадщини не було, наприклад, якщо спадкоємці прийняли спадщину, але не отримали свідоцтва про спадщину, спадкове майно не може бути перерозподілене. Перерозподіл може відбуватися за двома способами, а саме в натурі або у вигляді грошової компенсації. До того ж важливою умовою, яка вплине на визначення суб`єкта перерозподілу, є наявність спору між спадкоємцями. За наявності спору питання про перерозподіл спадщини вирішує суд, у разі його відсутності - нотаріус.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтовані, оскільки звернення до суду з неефективним способом захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні таких вимог.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук Антоніна Валеріївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник