Ухвала

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 206/3460/21

провадження № 61-8640ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (далі - КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради) про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , який із 01 січня 2016 року до 27 жовтня 2017 року постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_1 та здійснював догляд та утримання позивачки.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_2 трагічно загинув при виконанні своїх трудових обов`язків, у зв`язку з чим було призначено спеціальне розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався

на КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради. Внаслідок проведеного спеціального розслідування нещасного випадку складено акт за формою

Н-5 від 05 квітня 2018 року, за яким комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку дійшла висновку, що нещасний випадок з оператором котельні ОСОБА_2 не визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, акт за формою Н-1 не складався.

Не погоджуючись із цим висновком, представник позивачки подав скаргу до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, де просив провести повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку. Відповідно до акта за формою Н-5, затвердженого 04 лютого 2019 року, про проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 жовтня 2017 року о 23:00 год., нещасний випадок на виробництві, під час якого загинув ОСОБА_2 , стався внаслідок порушення інструкції з охорони праці.

Позивач вважала, що КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради є особою, що несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди матері померлого, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку при виконанні трудових обов`язків, вона, як мати померлого, відчуває моральні страждання, змінився ритм її життя, зі смертю сина вона перенесла та переносить психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати завдає їй душевного болю.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд стягнути

з КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на свою користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Самарський районний суд міста Дніпропетровьска своїм рішенням

від 15 листопада 2021 року (у складі судді Кушнірчука Р. О.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровьска від 15 листопада 2021 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 13 квітня 2022 року

(у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровьска від 15 листопада 2021 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що в діях КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради відсутня ознака протиправності, а отже, немає

причинно-наслідкового зв`язку між жодними діями чи бездіяльністю відповідача та настанням смерті ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровьска від 15 листопада 2021 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржила їх в касаційному порядку.

Верховний Суд своєю постановою від 18 січня 2023 року (у складі колегії суддів: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Сакари Н. Ю.,

Хопти С. Ф.) касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-4321св22).

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 24 травня 2023 року (у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

Петешенкової М. Ю.) рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровьска від 15 листопада 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на користь

ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, у розмірі

400 000 грн, з утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Постанова апеляційного суду мотиована тим, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачки з урахуванням їх тривалості й тяжкості, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю її сина, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, та стягнув з відповідача моральну шкоду у визначеному розмірі. Разом з тим, оскільки з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 400 000 грн, що значно перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, як це передбачено законом, тому в даному випадку підлягає стягненню моральна шкодаз утриманням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

12 червня 2023 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради засобами електронного зв`язку з накладенням електронного цифрового підпису звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, в якій заявник просить скасувати постанов апеляційного суду і ухвалити нове рішення про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 100 000 грн, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завдної смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачка її визначила у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 500 000 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення дії постанови Дніпровськьго апеляційного суду від 24 травня 2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук