Провадження №2/523/2405/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"16" червня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді- Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання Сервачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача,-

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача, в якому просив визнати договір поруки SR0AU/1505/2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» від 22.12. 2006 року припиненим, та визнати таким що порушує права як споживача фінансових послуг.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_2

22.12.2006 року між 22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 у місті Дніпропетровську, був укладений споживчий кредитний договір №CNL-0AU/3122/2006 з ОТП-Банком на суму у розмірі 60000 доларів США строком на 10 років до 22 грудня 2016 року, для власних потреб.

Як зазначає позивач, в якості забезпечення зобов`язань по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року, 22.12.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ « ОТП Банк» був укладений Договір поруки SR0AU/1505/2006 року, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року в якості не майнового поручителя.

Позивач вважає, що Кредитний договір №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006 року укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і який не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи, чи виконання нею обов`язків як найманим працівником та договір поруки SR0AU/1505/2006 року від 22.12. 2006 року, а отже такі договори є споживчими з приводу надання фінансових послуг з боку банківської установи у відповідності ч.2 ст.2 Закону України «Про захист прав споживача», а саме надання позивачеві визначеного договором матеріального чи не матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення особистих потреб у відповідності до ЗУ «Про внесення змін у деякі законодавчі акти відносно захисту прав споживачів фінансових послуг від 20.09.2019 року №122-ІХ., який набрав чинності 19.01.2020 року.

Позивач вважає, що наявність судового спору, щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, отже сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, де порушуються його фундаментальні, права закріплені у ЗУ «Про захист споживачів, та визначається механізм та спосіб захисту споживачів і основи державної політики по захисту прав споживачів, що кореспондується з судовою практикою Верховного Суду.

Вирішення такого спору незалежно від ініціатора має ґрунтуватись та враховуватись із вимогами Закону «Про захист прав споживача».

У відповідності до ч.2 ст.2 ЗУ «Про захист прав споживача» надання послуг, в сфері фінансових послуг визначаються також відповідними Законами та охоплюються діями нормами цього закону.

Позивач зазначає про те, що при розірвані шлюбу з ОСОБА_2 , будь-якого спору з приводу кредитних зобов`язань кожного із подружжя один перед одним не існувало та в судовому порядку це питання не вирішувалось.

Відповідно до Договору поруки SR0AU/1505/2006 року від 22.12. 2006 року позивач прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року.

Позивач вважає, що Договір поруки SR0AU/1505/2006 року від 22.12. 2006 року по своїй юридичній природі є припиненим, оскільки в якості забезпечення зобов`язань по кредитному договору №CNL- 0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року боржниця ОСОБА_2 за згодою власників ( її близькі родичі мати ОСОБА_3 , брат - ОСОБА_4 , та бабуся ОСОБА_5 передали 22.12. 2006 року добровільно у іпотеку ПАТ «ОТП Банк» нерухоме майно, для забезпечення виконання по кредитному договору №CNL- 0AU/3122/2006 а саме:

1 .Житлова квартира загальною площею 56, 0 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності - ОСОБА_3 .

2 .Житлова квартира загальною площею 62,9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності - ОСОБА_3 .

З .Житлова квартира загальною площею 61.4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності - ОСОБА_6 .

В той же самий день відносно зазначених об`єктів були укладені нотаріальні договори майнової поруки (іпотеки) та іпотекодержателям, цього майна став ОТР Банк на весь час дії договору, до повного погашення боргу з боку боржника - ОСОБА_2 .

Позивач зазначає про те, що із матеріалів цивільної справи №2-228/10/0408 Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг від 2012 року боржниця ОСОБА_2 перестала виконувати свої зобов`язання ще з 2007 року, де розглядалась справа про визнання розпорядження про приватизацію житла та свідоцтва про право власності на житло не дійсним та скасування їх.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг від 22.10.2012 року скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради від 05.11.1996 року №дз911 та видано на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.12.1996 року , згідно яким квартира загальною площею 61.4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_3 , була безоплатно передана у власність - ОСОБА_6 , яка була одним із майнових поручителів за кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 .

Таким чином, ця нерухомість була звільнена від іпотечного обтяження, тому залишились ще два об`єкти нерухомості, які були обтяжені іпотечним приписом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу 22.12.2006 року.

Тому позивач вважає, що погашення заборгованості з боку боржниці ОСОБА_2 ПАТ «ОТП Банк» мало б відбуватись за рахунок іншого іпотечного майна, яке перебувало в іпотечній заставі.

Про цю обставину позивачу не було відомо, та позивача ніхто не ставив до відома збоку працівників ПАТ «ОТП Банк», з приводу не виконання боржницею своїх фінансових зобов`язань, іпотечне майно за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить майновому поручителю ОСОБА_5 , було описано та арештовано у лютому 2009 року Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

З приводу цих обставин позивача повідомлено не було, і про цю обставину він дізнався із Єдиного Державного реєстру судових рішень лише 09 грудня 2020 року.

Також позивач зазначає, що з позовною заявою до ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 звернулось ТОВ «ОТП-ФАКТОРИНГ Україна», а не ПАТ «ОТП БАНК» лише в квітні 2014 році.

Відповідно до позовної заяви від 18.04.2014 року за №175 ТОВ «ОТП - Факторинг Україна», поданої до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу визначається, що боржниця ОСОБА_2 перестала виплачувати зобов`язання по кредиту та до неї 02.07.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було надіслано вимогу за №200135229, згідно якої ОТП Факторинг Україна» просила погасити заборгованість за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006, від 22.12.2006 року, хоча таким правом ТОВ «ОТП Факторинг» Україна» могло скористатись набагато раніше з 12 листопада 2010 року.

Саме з 12 листопада 2010 ПАТ «ОТП Банк» у відповідності ст. ст. 512, 514 1077, 1079, 1082,1084 ЦК України відступило право вимоги ОТП Факторинг Україна» за договором купівлі кредитного портфелю.

Згідно до додатку договору купівлі кредитного портфелю за позицією №671 вказана ціна продажу за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006, за грошові кошти у сумі 360,074,15 гривень.

Однак, позивача, як поручителя по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006, про зміну власника кредитного портфелю ніхто не повідомляв, як того передбачає закон.

Позивач вважає, що не обгрунтовано змушений відповідати за борговим зобов`язаннями божника ОСОБА_2 які не охоплюються, а не діючим нормами законодавства, ані сталою практикою Верховного Суду, оскільки договір поруки припинив своє існування.

Також до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області подано виконавчий лист № 212/8921/14 від 29.07.2020 року Малиновського районного суду міста Одеси згідно якого новий власник кредитного портфелю, а саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось про стягнення як з поручителя заборгованості за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 12 листопада 2006 року у сумі 1 497 041 грн. 78 коп., також був накладений арешт на всі банківські рахунки.

Позивач вказує, що така виключна обставина порушує споживчі права, на отримання належної фінансової послуги, та обмежує гідну життєву діяльність, оскільки всі карткові рахунки у відповідних банківських установах арештовані на підставі постанови виконавця в межах виконавчого провадження №ВП 63829954 від 04.12. 2020 року.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 25.01.2021 року на 11год. 45хв.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг» Україна» про захист прав споживача задоволено.

Витребувано з ТОВ «ОТП Факторинг» Україна» наступні документи:

- належним чином завірену копію кредитної справи ОСОБА_2 - 16.04.1981 року, яка укладала кредитний договір №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006 року між нею та ОТП-Банком з усіма додатками, які існують в матеріалах кредитної справи - ОСОБА_2

- належним чином завірену копію договору поруки SR0AU/1505/2006 року від 22.12.2006 року укладеного між ОСОБА_1 та ОТР Банком з усіма додатками, які існують до договору .

- належним чином завірену копію договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року укладеного між ОТП-Банком та ТОВ «ОТП - Факторинг», з усіма додатками які існують до договору.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 16.06.2023 року на 10год. 30хв.

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп. 120).

В матеріалах справи міститься письмовий відзив представника відповідача, в якому позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні (арк.сп.64-65).

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що позивач та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 2004 року по 14 лютого 2008 року.

14 лютого 2008 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами розірвано.

В позовній заяві позивач вказує, що з 14 лютого 2008 року стосунків з ОСОБА_2 він не підтримував. При розірвані шлюбу у 2008 році ним були обговорені усі майнові питання, будь-якого спору з приводу кредитних зобов`язань кожного із подружжя один перед одним. Та на той час не існувало жодних зобов`язань не вирішених колишнім подружжям. Також вказані питання у судовому порядку не вирішувалось.

Судом встановлено про те, що 22 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 у місті Дніпропетровську, був укладений споживчий кредитний договір №CNL-0AU/3122/2006 з ОТП-Банком на суму у розмірі 60000 доларів США строком, на 10 років до 22 грудня 2016 року, для власних потреб (арк.сп.66-69).

Судом встановлено про те, що в якості забезпечення зобов`язань по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року, 22.12.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ « ОТП Банк» був укладений Договір поруки SR0AU/1505/2006 року, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року в якості не майнового поручителя (арк.сп.70-71).

Також, судом встановлено про те, що 22.12.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки № PCL-0AU/2130/2006 на забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006 року (арк.сп.114-117).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12.2006 року у сумі 1 497 041 грн. 78коп. (арк.сп.72-75).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.11.2017 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2017 року - залишено без змін (арк.сп.76-78).

Постановою Верховного суду від 21.03.2018 року ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2017 року залишено без змін (арк.сп.79-80).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг від 22.10. 2010 року було скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради від 05.11.1996 року №дз 911 та видано на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.12.1996 року , згідно яким квартира загальною площею 61.4 кв. метрів що знаходиться по АДРЕСА_4 , була безоплатно передана у власність ОСОБА_6 , 1938 року народження, яка була одним із майнових поручителів за кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 .

Судом встановлено про те, що 12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст. ст. 512, 514 1077, 1079, 1082,1084 ЦК України відступило право вимоги по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006, від 22.12.2006 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з приводу договору купівлі кредитного портфелю.

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що в якості забезпечення зобов`язань по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року боржниця ОСОБА_2 за згодою власників ( її близькі родичі мати ОСОБА_3 , брат ОСОБА_4 ,та бабуся ОСОБА_5 передали 22.12. 2006 року добровільно у іпотеку ОТП-банку нерухоме майно, для забезпечення виконання по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006 , а саме:

- житлову квартиру загальною площею 56, 0 кв. метрів, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-житлову квартиру загальною площею 62,9 кв. метрів що знаходиться по АДРЕСА_5 , та належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-житлову квартиру загальною площею 61.4 кв. метрів що знаходиться по АДРЕСА_4 , та належить на праві власності ОСОБА_6 -1938 р.н. та стали майновими поручителями. В той же самий день відносно зазначених об`єктів були укладені нотаріальні договори майнової поруки ( іпотеки) та іпотекодержателям, цього майна став ОТП-Банк на весь час дії договору, до повного погашення боргу з боку боржника ОСОБА_2 . Разом з тим, під час підготовки позову позивач став обізнаним лише на при кінці 2020 році, і про це свідчать матеріали іншої цивільної справи №2-228/10/0408 Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг від 2012 року, що боржниця ОСОБА_2 перестала виконувати свої зобов`язання ще з 2007 року, про що позивач не був обізнаний, оскільки ОСОБА_2 повідомляла, позивачу, що виконує свої зобов`язання по сплаті кредитних грошей банку своєчасно. Так, рішенням Дзержинського районного суду міста Кривий Ріг від 22.10. 2012 року було скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради від 05.11.1996 року №дз 911 та видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11.12.1996 року , згідно яким квартира загальною площею 61.4 кв. метрів що знаходиться по АДРЕСА_4 , була безоплатно передана у власність ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була одним із майнових поручителів за кредитним зобов`язанням ОСОБА_2 .. Разом з тим, на той час залишилось ще два об`єкти нерухомості, які були обтяжені іпотечним приписом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу 22 грудня 2006 року в межах кредитного договору №CNL-0AU/3122/2006 від 22.12. 2006 року боржниці ОСОБА_2 . З таких підстав, погашення заборгованості з боку боржниці ОСОБА_2 до ОТП банку мало б відбуватись за рахунок іншого іпотечного майна, яке перебувало в іпотечній заставі, як це було передбачено договором

ОТП-Банк, мав усі повноваження для реалізації цього майна в рахунок погашення боргу з боржниці ОСОБА_2 .

Про вказану обставину позивачу взагалі не було відомо, та його ніхто не ставив до відома збоку працівників ОТП-Банку з приводу не виконання боржницею своїх фінансових зобов`язань, з 2007 року та можливого стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна АДРЕСА_4 , яке належало майновому поручителю ОСОБА_5 .

З приводу таких обставин позивача ніхто не повідомляв, і він про цю обставину дізнався із Єдиного Державного реєстру судових рішень лише 09 грудня 2020 року.

Позивач вказує, що позовна заява до ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 була подана ТОВ «ОТП-ФАКТОРИНГ Україна», а не ОТП- БАНК , лише в квітні 2014 року. Відповідно до позовної заяви поданої до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу визначається дата від 18.04.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було зазначено, що боржниця ОСОБА_2 перестала виплачувати зобов`язання по кредитному CNL-0AU/3122/2006, від 22.12.2006 року.

12 листопада 2010 року ПАТ ОТП-Банк у відповідності ст. ст. 512, 514 1077, 1079, 1082,1084 ЦК України відступило право вимоги по кредитному договору№CNL-0AU/3122/2006, від 22.12.2006 року- ОТП Факторинг» Україна» з приводу договору купівлі кредитного портфелю.

Та 02.07.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслали вимогу за №200135229, згідно якої» « ОТП Факторинг Україна» просили погасити заборгованість за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006, від 22.12.2006 року, хоча таким правом ТОВ «ОТП Факторинг» Україна» могло скористатись набагато раніше, ще до 12 листопада 2010 року, оскільки ОСОБА_2 перестала виплачувати кредитні зобов`язання з 2007 року.

Згідно до додатку договору кредитного портфелю за позицією №671 вказана ціна продажу за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006, за грошові кошти у сумі 360.074,15 гривень.

Разом з тим позивача, як поручителя по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006, відповідач не повідомив, про те що відбулась зміна власника кредитного портфелю, як того передбачає закон.

Також, позивач у судовому засіданні пояснив, що він надавав свою письмову згоду бути, поручителем по кредитному договору №CNL-0AU/3122/2006, виключно, для ОТП-Банка, і ніяк не для ТОВ «ОТП-Факторинг Україна, і з цього приводу просив суд витребувати оригінал договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, укладеного між ОТП-Банком та ТОВ «ОТП - Факторинг», з усіма додатками які існують до договору для огляду його в судовому засіданні, але ТОВ «ОТП-Факторинг Україна» не виконали ухвалу суду від 09.06.2021 року щодо надання такого договору .

Суд вважає, що такі дії з боку «ОТР - Факторинг Україна» порушили право позивача як споживача, на отримання та захист належної фінансової послуги з боку ОТП-Банка, та змін які відбулись, у зв`язку з купівлею кредитного портфелю, де новим власником став ТОВ «ОТП-Факторинг Україна, відповідно з яким договір поруки позивачем не укладався.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що порушено його права та інтереси як споживача фінансової послуги, і безпосередньо позивач потребує судового захисту та його інтересів в разі не виконання боржником своїх зобов`язань. Позивач необґрунтовано, змушений відповідати за борговим зобов`язаннями божника ОСОБА_2 , які не охоплюються діючим законодавством, також не відповідають практиці Верховного Суду України.

Також, позивач пояснив у судовому засіданні, що до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області подано виконавчий лист № 212/8921/14 від 29.07.2020 року Малиновського районного суду міста Одеси згідно якого новий власник кредитного портфелю, а саме «ОТП-Факторинг Україна» звернулось про стягнення з нього як поручителя заборгованості, за кредитним договором №CNL-0AU/3122/2006 від 12 листопада 2006 року у сумі 1.497.041 гривень 78 копійок, також був накладений арешт на всі його банківські рахунки, і з нього було розпочато стягнення коштів, що практично спаралізовало його нормальну життєву діяльність його та його нинішньої родини, оскільки всі кошти були заблоковані банківським установами.

Така виключна обставина на думку позивача порушує його споживчі права, на отримання належної фінансової послуги, та обмежує його гідну життєву діяльність, оскільки всі його карткові рахунки у відповідних банківських установах арештовані на підставі постанови виконавця в межах виконавчого провадження №ВП 63829954 від 04.12. 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.

Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша статті 559 ЦК України)( Постанова Верховного Суду від 22 червня 2022 року справа № 264/3046/15-ц)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) звернула увагу на те, що «у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia».

Отже під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України.

У постанові від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження № 14-243цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання право припиняю чого факту (збільшення обсягу відповідальності). Збільшення цієї відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту».

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц) (провадження № 14-275цс19) сформульований висновок, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Отже, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам потрібно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20) зазначено, що «приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України, та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту».

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20), а також висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц (провадження № 14-243цс19) та від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц) (провадження № 14-275цс19), щодо припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України у разі збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,13,76-81,133,265,280-282 ЦПК України, ст.ст.522, 526, 559, 598,599,615, 627, 638, 654, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.7-1, 7-2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача задовольнити.

Визнати, договір поруки SR0AU/1505/2006 року, укладений між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ) та ОТП-Банком від 22.12. 2006 року припиненими, та визнати таким, що порушує його права як споживача фінансових послуг.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д) судовий збір на користь держави у розмірі 1 073 гривень 60 копійок.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.