Дата документу 22.06.2023 Справа № 334/5249/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5249/22 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/1117/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Скрябіним Олексієм Миколайовичем, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року (повний текст рішення складено 24 березня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який підписаний адвокатом Шоніною О.В., до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 08.02.2003 року вона уклала шлюб із ОСОБА_1 , який було розірвано 26.10.2022 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні.

На підставі судового наказу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2022 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, починаючи з 29.07.2022 року і до повноліття дитини.

Син сторін є студентом 2 курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» IV рівня акредитації, форма навчання бюджетна, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Відповідач працює, отримує заробітну плату, матеріально забезпечений, не є інвалідом, на обліку у центрі зайнятості як безробітний не перебуває, однак матеріальну допомогу дитині не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2022 року і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2025 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підписана адвокатом Скрябіним О.М., в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що довідка № 636 в.о. декана факультету ОСОБА_5 , яка видана 12.07.2022 року та підтверджує, що ОСОБА_3 є студентом ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет», форма навчання бюджетна, дійсна до 31.12.2022 року. Оновленої довідки матеріали справи не містять. Крім того, форма навчання, яка записана у довідці про навчання - «бюджетна», це означає, що за навчання студента платить держава. Таким чином, довідка № 636, видана 12.07.2022, не підтверджує, що дитина потребує матеріальної допомоги.

Також у скарзі посилається на те, що з моменту зарахування в університет і до теперішнього часу ОСОБА_3 навчається на дистанційному навчанні та фактично проживає за місцем реєстрації разом з позивачем (мамою) на окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вводить суд в оману, так як насправді фактично син проживає разом із нею на окупованій території у м. Енергодар, форма навчання є бюджетною, у зв`язку з чим, грошові кошти на навчання сина не сплачуються, а дитина отримує стипендію, розмір якої позивач спеціально приховує.

Доказів, які б підтверджували, що позивач та сама дитина витрачали кошти на придбання підручників, канцелярських приладь, на оплату проїзду до навчального закладу й назад, оплату послуг Інтернету, придбання одягу, взуття, забезпечення дитини, у разі необхідності, ліками та іншими засобами, необхідними для його життєвих потреб, в матеріалах справи відсутні.

Крім іншого, скаржник зазначає, що ОСОБА_3 працює в КП Тепловодоконал у Запорізькій області м. Енергодар, отримує заробітну плату.

У відповідача на утриманні знаходяться його непрацездатні батьки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є пенсіонерами та потребують матеріальної допомоги від свого сина. Представником відповідача було подано до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Ленінським районним судом м. Запоріжжя справи за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Однак, суд першої інстанції ніяким чином не відреагував на вказане клопотання.

Також, представником відповідача подавалися клопотання про визнання обов`язковою явки в судове засідання позивача та третьої особи, про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України з місця роботи третьої особи, однак суд не відреагував і на ці клопотання.

В апеляційній скарзі зазначає, що на теперішній час відповідач не працює, заробітної плати не отримує, у матеріалах справи відсутні докази про доходи ОСОБА_1 . Таким чином, позовна заява ґрунтується на припущеннях.

Щодо матеріального становища ОСОБА_2 , то вона має у власності рухоме майно - автомобіль КІА SPORTAGE, 2021 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24.03.2021 року. На даний час оціночна (ринкова) вартість автомобілю становить 669 440 грн., що вбачається зі звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу вих. № 9269/01 від 01.08.2022 року. Як відомо ОСОБА_1 , позивач офіційно працює, отримує заробітну плату. Однак, доказів щодо свого матеріального становища суду не надала, не надала також і копію трудової книжки.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із того, що повнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю, навчається в Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет», відповідач коштів на утримання сина добровільно не надає, врахував матеріальний стан сторін, наявність у ОСОБА_1 батьків похилого віку, які потребують допомоги, інтереси іншої неповнолітньої дитини відповідача ОСОБА_1 на яку вже стягуються аліменти в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), тому дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2025 року, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 12) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 11).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2022 року розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 08.02.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Енергодарського міського управління юстиції, актовий запис №30.

02 серпня 2022 року суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 29.07.2022 до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а.с. 15).

Згідно довідки Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» № 636 від 12.07.2022р., інформації Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» від 10.03.2023 року, наданої на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року, відповіді на запит адвоката з цього ж навчального закладу від 10.03.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» та навчається на 2 курсі за спеціальністю 144 Теплоенергетика в групі 2ЕТТ-21. Зарахований на навчання ОСОБА_3 був з 01.09.2021 року, загальний термін навчання складає 3 роки 10 місяців. ОСОБА_3 навчається за денною формою навчання за кошти державного (регіонального) бюджету. Станом на 10.03.2023 року студент ОСОБА_3 академічну стипендію не отримує (т. 1, а.с. 19, 192, 194).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, встановивши, що повнолітній син сторін продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 , будучи працездатним, має можливість надавати таку допомогу, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16.11.2022 року і до закінчення ним навчання, а саме до 30.06.2025 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Доказів скрутного матеріального становища ОСОБА_1 , що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжують навчання та потребує матеріальної допомоги, не надано ані суду першої, ані апеляційної інстанції.

При цьому посилання в апеляційній скарзіна те, що відповідач не працює, заробітної плати не отримує, у матеріалах справи відсутні докази про доходи ОСОБА_1 , колегія суддів визнає неспроможними, так як відповідач, маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження (статті 12, 81 ЦПК України), не надав доказів, що не працює, доходів не має.

Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, що є одним із доводів апеляційної скарги відповідача.

Такий обов`язок виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18).

У частині 4 статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зроблені судом першої інстанції висновки по суті вирішення спору узгоджуються з вищевказаними правовими позиціями Верховного Суду. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою.

Отже, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі як на підставу для скасування рішення, що форма навчання є бюджетною, у зв`язку з чим, грошові кошти на навчання сина не сплачуються, оскільки форма навчання не має правового значення при вирішенні цього спору.

Не спростовують правильність висновків суду і посилання скаржника на те, що з моменту зарахування в університет і до теперішнього часу ОСОБА_3 фактично проживає за місцем реєстрації разом з позивачем (мамою) на окупованій території у м. Енергодар. Нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Посилання в апеляційної скарги на те, що довідка № 636, видана 12.07.2022 року, дійсна до 31.12.2022 року, при тому що рішення суду ухвалено 15 березня 2023 року, правильність висновків суду не спростовує. Інформація, що міститься у вказаній довідці, підтверджена також інформацією Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» від 10.03.2023 року, наданої на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2023 року, відповіддю на запит адвоката з цього ж навчального закладу від 10.03.2023 року (т. 1, а.с. 192, 194).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були вирішені клопотання представника відповідача, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2023 року клопотання представника відповідача адвоката Скрябіна О.М. про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України було задоволено частково. Витребувано з Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» IV рівня акредитації, інформацію щодо студента ОСОБА_3 , а саме:

- чи навчається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державному вищому навчальному закладі «Український державний хіміко-технологічний університет», на якому курсі, на якій спеціальності, та вказати загальний термін його навчання у ВНЗ;

- яка форма навчання у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- чи отримує студент ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стипендію. Якщо студент отримує стипендію, вказати в якому розмірі.

У задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Скрябіна О.М., про витребування доказів з місця роботи третьої особи, про визнання обов`язкової явки позивача та третьої особи, про зупинення провадження у цивільній справі відмовлено (т. 1, а.с. 184-185).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату, має у власності рухоме майно - автомобіль КІА SPORTAGE, також не є підставою для скасування рішення. Як зазначалося вище, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не сплатив судовий збір.

Згідно п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 992,40 грн.

Отже, при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно було сплатити 1 488,60 грн. (992,40 грн.* 150 %)

Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 488,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Скрябіним Олексієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір в сумі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 22 червня 2023 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко