Справа № 451/1334/22 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1184/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

в грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її користь на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, щомісячно, починаючи з дня її звернення до суду, та на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 гривень на дитину, щомісячно, починаючи з дня її звернення до суду і до закінчення ним навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала на те, що від шлюбу у сторін народилися діти : ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач не забезпечує утримання дітей, а вона одна не може забезпечити належний рівень життя для дітей. Відповідач, який здоровий та працездатний, отримує доходи, не має на своєму утриманні інших утриманців, зможе сплачувати аліменти у розмірі 3 000 гривень на сина - ОСОБА_5 , який продовжує навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка та аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Вирішено:

стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 01.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття з індексацією у відповідності до закону;

стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3000 гривень на дитину щомісячно, починаючи стягнення з 01.12.2022 року та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив адвокат Кацюба Андрій Миронович в інтересах відповідача ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Так, на думку заявника, судом першої інстанції не в повній мірі встановлено усі фактичні обставини справи. Зокрема, зазначає, що повнолітній син ОСОБА_8 з 21 січня 2022 року і по даний час орендує квартиру у м. Львові, відтак проживає окремо від позивача, тому її твердження, що син проживав з нею тривалий час, в тому числі і на дату подачі позову до суду першої інстанції, не відповідає дійсності. Відповідно до договорів оренди квартир, щомісячна оплата за оренду житла становить 500 доларів США. Крім того, вважає, що ОСОБА_5 не потребує матеріальної допомоги, оскільки з 01 листопада 2021 року є фізичною особою підприємцем; 06 квітня 2023 року придбав автомобіль, що стверджується копією технічного паспорта на автомобіль марки «AUDI Q5» 2014 року випуску.

Щодо стягнення аліментів на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначає, що згідний сплачувати такі у розмірі 2 000 грн.

Окремо звертає увагу на те, що в період з 2020 року по березень 2023 року сплачував кошти на рахунки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями платіжних квитанцій, долученими до апеляційної скарги, тим самим виконував батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення дітей, без рішення суду.

Просить рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

В травні 2023 року від позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року, в якому міститься прохання відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів, які не були подані в суді першої інстанції. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження від 04 квітня 2003 року серії НОМЕР_1 та від 10 квітня 2012 року серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі (а.с.9, 12).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.15-17).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

Щодо стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6) СК України.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року,яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно із частиною першою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статей 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ,від 07 грудня 2006 року).

За приписами частин першої та другої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин п`ятої-сьомої статті 181 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК України.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (частина третя статті 4 вказаного Закону).

Приписами статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено: установити з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні.

Сину сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент постановлення судового рішення виповнилось 11 років.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи спір в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши матеріальне становище відповідача, з врахуванням обставин, визначених у частині першій статті 182 СК України, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що сплата аліментів у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01 грудня 2022 року до досягнення дитиною повноліття з індексацією у відповідності до закону є достатньою та необхідною для забезпечення гармонійного розвитку останнього.

Доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно колегія суддів відхиляє, оскільки спосіб виконання батьками обов`язку утримувати дитину за приписами частини третьої статті 182 СК України визначається за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, тобто у даній справі за вибором позивача.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У справі, що переглядається встановлено, що згідно довідки, виданої призовнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 09 вересня 2022 року №180, останній у 2020 році вступив до Київського університету імені Бориса Грінченка, факультет інформаційних технологій та математики, навчається на ІІІ курсі денного відділення. Строк закінчення закладу освіти 30 червня 2024 року (а.с.14).

Згідно свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 від 10 грудня 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.43).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 зареєстрований фізичною особою - підприємцем (а.с.44).

Аналіз змісту законодавста, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить потреба одержувача аліментів (сина, доньки) у зв`язку із навчанням матеріальної допомоги.

Як встановлено судами, не заперечується сторонами у справі - повнолітній син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 23 березня 2023 року зареєстрований фізичною особою - підприємцем (а.с.44), відтак отримує матеріальне забезпечення.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06 квітня 2023 року ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «AUDI Q5» 2014 року випуску ( а.с. 74 -75).

Крім того, ОСОБА_5 створив свою сім`ю, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_9 , що свідчить про те, що останній несе, в тому числі, і матеріальну відповідальність за забезпечення та утримання своєї сім`ї.

Ці всі обставини в сукупності свідчать про те, що позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_5 , 24 березня 2003 року потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися враховує також й те, що відповідач ОСОБА_1 здійснював перекази коштів сину ОСОБА_5 на його потреби, що підтверджується копіями квитанцій, платіжними інструкціями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.80 - 106), що свідчить про те, що відповідач виконував свій обов`язок та надавав матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

В той же час посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на несвоєчасність подання доказів та їх недопустимість, колегіє суддів відхиляються, оскільки відповідач на підтвердження доводів апеляційної скарги подав суду докази та одночасно надав докази про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції (01.12.2022 - 28.03.2023) він перебував за межами України (21.07.2022 - 27.03.2023) і фізично був позбавлений можливості подати докази. Колегія суддів прийняла такі докази зважаючи на те, що відповідач довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з незалежних від нього причин.

Заперечуючи достатність та допустимість таких доказів сторона позивача такі не спростувала та інших доказів не подала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення такої.

Пунктами 1 та 2 частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному і всебічному з`ясуванні всіх дійсних обставини спору сторін. Суд у цій частині вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення в цій частині та задоволення поданої апеляційної скарги в цій її частині, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що оскільки висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, то у цій частині таке слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатом розгляду апеляційної скарги здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - частина 4 статті 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 1 610, 10 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина шоста статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно частині задоволених вимог в сумі 850 грн. 05 коп. слід компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374,375, 376, 378, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року, в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) аліментів на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3 000 гривень на дитину щомісячно, починаючи стягнення з 01 грудня 2022 року та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 05 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич