Справа № 486/916/23
Провадження № 2/486/461/2023
24 листопада 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді - Савіна О.І.,
при секретарі - Салагорі С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час.
У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач направила на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, зазначила, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повісток на адресу, зазначену в позовній заяві, та через оголошення про виклик в судове засідання, розміщене на офіційному сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 15.09.2007 року перебувають у шлюбі (а.с. 7).
Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження(а.с. 9, 10).
Діти проживають разом з позивачкою, вона стверджує, що ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.
Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.
Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідач не надав суду докази добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку.
Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я дитини, відповідача, який є працездатним, відомості щодо інших утриманців не надав.
Щодо стягнення аліментів за минулий період, як регламентує ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
За змістом ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказами того, що позивач намагався отримати аліменти можуть бути, наприклад, спроби встановити місце проживання, місце роботи, справжній розмір заробітку відповідача та інші.
11.02.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області із позовною заявою (про видачу судового наказу) про стягнення аліментів на утримання дітей, яку було зареєстровано, та присвоєно номер справи 766/2535/22 (номер провадження 2-н/766/803/22) за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (а.с. 11-12).
24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 було введено воєнний стан. Відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Херсонський міський суд Херсонської області припинив свою роботу у зв`язку з окупацією. Підсудність справ Херсонського міського суду Херсонської області була визначена за Малиновським районним судом м.Одеси до 31.03.2023 року включно. Рішення про зміну територіальної підсудності є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області, який наразі не має можливості здійснювати правосуддя, до Малиновського районного суду м. Одеси.
Одкак, як виявилось, що справу не було передано, її доля наразі не відома.
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 05.04.2023 року у справі №766/2535/22, ОСОБА_1 було відмовлено у відновленні втраченого судового провадження та рекомендовано звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (а.с. 14-15).
24.05.2023 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області видано судовий наказ у справі №486/798/23, яким було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16.05.2023 року і до повноліття дітей (а.с. 16).
Таким чином, з 11.02.2022 року коли позивач зверталася до Херсонського міського суду Херсонської області із вищевказаним позовом і по 15.05.2023 року випав, не з вини ОСОБА_1 , а через воєнний стан в Україні.
Проте, з такими доводами позивача суд може погодитися, так як надані докази свідчать про свідоме ухилення відповідача від сплати аліментів, який протягом тривалого часу не приймає участь в матеріальному забезпеченні сім`ї, а також позивачем було вжито всіх необхідних заходів щодо одержання аліментів, але ОСОБА_1 не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього в забезпеченні їх дітей та по вищезазначених причинах, у розуміння ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України.
Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за минулий час з 11.02.2022 року по 15.05.2023 року підлягає задоволенню, у зв`язку з її обґрунтованістю та доведеністю.
Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на рахунок держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60грн.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280, 354, 355, 430 ЦП України, на підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти за минулий час на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, тобто за період з 11.02.2022 року по 15.05.2023 року
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін