ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2023 року

м.Харків

справа № 953/4576/23

провадження № 22-ц/818/2056/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Кредобанк»

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року, постановлене суддею Демченко С.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 329114,36 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № іро13908 від 10 грудня 2019 року у розмірі 329 114 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках по 2468 копійок з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту 31285,48 грн; та 54243,78 грн відсотки за користування кредитом. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом не взято до уваги, що законодавець вніс зміни до прикінцевих та перехідних положень ЦК де визначив, на період карантину запровадженого на всій території України, період воєнного стану, боржник звільняється від заходів відповідальності за порушення зобов`язань. Апелянт вважає, що законодавцем було врегульовано питання щодо звільнення боржника від відповідальності за порушення кредитного зобов`язання. Зауважує, що він звільнений від відповідальності за прострочення зобов`язання, тому відсутні підстави для дострокового стягнення.

Акціонерне товариство «Кредобанк» надало відзив на апеляційну скаргу, просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 вчасно та належним чином не виконував умови кредитного договору № іро 13908 від 10.12.2019 року, утворилася заборгованість: за кредитом у сумі 329114,36 грн, яка підлягає достроковому стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки ОСОБА_2 як поручитель, зобов`язалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 10.12.2019 року, ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Кредобанк», кредитний договір № іро 13908, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 350000,00 грн для придбання нерухомості за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору Банк видав позичальнику кредит в сумі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень на строк до 09 грудня 2030 року, на цілі визначені у п. 2.2. Кредитного договору. Процентна ставка за користування кредиту становить 16% річних.

Відповідно до пунктів Кредитного договору Позичальник прийняв на себе обов`язок повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і строки , передбачені цим Договором та Додатковими договорами.

Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 10.12.2019 р. між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань в повному обсязі.

Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору заборгованість Позичальника протягом 7 календарних днів з моменту невиконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14.05.2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 329114,36 грн, в тому числі прострочена заборгованість за основним боргом ( тіло) 273 390,70 грн; прострочені проценти за основним боргом: 55 723,66 грн.

Позивачем 09 березня 2023 р. на адресу ОСОБА_1 та 10 травня 2023 р. на адресу поручителя ОСОБА_2 було направлено досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до п.5 ч.1ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статі 1048 ЦК України).

Частиною 2ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору, датою остаточного повернення кредиту є 09.12.2030.

Пунктом 4.9 Кредитного договору встановлено, що у випадках передбачених п.2.9 Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших платежів до сплати за цим Договором, про що письмово повідомляє позичальника, у випадку несвоєчасної сплати процентів, комісії, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту).

ОСОБА_1 було допущено порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 329114,36 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну)відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2ст. 554 ЦК України).

Оскільки виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою, судова колегія вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості, яка утворилась внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитом солідарно із боржника та поручителя.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення від відповідальності по кредитному договору в зв`язку із веденням карантинних обмежень а в подальшому військового стану, судова колегія зазначає наступне.

Договірні правовідносини під час дії карантину запровадженого на всій території України через «COVID-19» та під час правового режиму воєнного стану зазнали змін, шляхом внесення певних обмежень до перехідних положень кодексів. Законом від 15.03.2022 р. № 2120-IX внесено низку змін до Цивільного кодексу України, а також законів "Про банки та банківську діяльність", "Про споживче кредитування" та "Про іпотеку". Під час воєнного стану та протягом 30 днів після його закінчення (скасування) кредитор суттєво обмежується в правах. Зокрема, він не вправі: збільшувати відсоткову ставку (виняток коли змінна відсоткова ставка закріплена договором); нараховувати штрафи, пені, 3 % річних, інфляційні втрати або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів; вимагати погашення боргу в повному обсязі або ще гірше достроково (коли в договорі передбачені певні конкретні строки погашення); іпотекодержатель не може протягом цього періоду набути права власності на предмет іпотеки, продати відповідний об`єкт нерухомості, виселити з нього мешканців.

Отже кредитор під час дії карантину та військового стану не може нараховувати неустойку, штраф, пеню за прострочення зобов`язань.

Проте, за позичальником зберігаються договірні зобов`язання щодо погашення тіла кредиту і нарахованих відсотків.

Таким чином доводи апелянта про відсутність підстав для дострокового погашення кредиту та звільнення від відповідальності за прострочення зобов`язань спростовується законодавчо визначеними нормами.

Зазначений в апеляційній скарзі розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками не є обґрунтованим, оскільки суперечить наявним у справі доказам.

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 не спростовано висновки суду щодо наявності підстав для дострокового стягнення заборгованості у заявленому розмірі.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови виготовлено 21.12.2023