Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернулася з позовом до суду та відповідно до позовних вимог просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 326 122 грн. 93 коп. та 15 439, 46 грн. - 3% річних за прострочення зобов`язання а також покласти на відповідача відшкодування судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 вересня 2016 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики №28/09-01, відповідно до якого позикодавець (позивач) передала, а позичальник ( відповідач) взяв суму коштів в розмірі 326 122 грн. 93 коп., що по курсу НБУ складало 12626 доларів США зі строком повернення до 28 грудня 2016 р.

Факт отримання вказаних коштів також підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув вказану суму боргу , в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, визначену договором позики та три відсотки річних за прострочення зобов`язання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на вимоги ст. ст. 526, 549, 550, 1046,1048, 1049, 1050 ЦК України.

30 липня 2018 р. даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін.

27 вересня 2018 р. по даній справі була постановлена ухвала про розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

28 березня 2019 року судом була постановлена ухвала про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики до прийняття та вступу в законну силу рішення, що буде прийнято за результатами розгляду цивільної справи, що перебувала в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним ( справа №752/2479/19).

12 липня 2022 р. Голосіївським районним судом м.Києва в рамках справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним постановлена ухвала про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

28 лютого 2023 р. судом була постановлена ухвала про поновлення провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

До суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, вказуючи на те, що дійсно між відповідачем та ТОВ «Каштан 2000» були договірні стосунки, а саме у вересні 2016 р. ОСОБА_4 взяв в борг у даного товариства суму коштів в розмірі 9 тис. доларів США під заставу автомобіля «Мерседес Бенц» держ.номер НОМЕР_1 .

В листопаді 2016 р. відповідачем ОСОБА_4 було повернуто ТОВ «Каштан 2000» 5 тис. доларів США, а в грудні 2016 р. ще 7500 доларів США.

Про факт повернення коштів ТОВ «Каштан 2000» 12500 доларів США свідчить факт оформлення 12.02.2017 р. довіреності працівником ТОВ «Каштан 2000» на відповідача щодо права користування та розпорядження вказаним вище транспортним засобом «Мерседес Бенц» держ.номер НОМЕР_1 та вказаний транспортний згодом було перереєстровано на іншу особу.

В послідуючому між відповідачем та третіми особами відбувалися судові процеси щодо визнання правочинів недійсними, вказані правочини стосувалися вказаного вище транспортного засобу «Мерседес Бенц» держ. номер НОМЕР_1 та з даного приводу були ухвалені відповідні судові рішення, що набрали законної сили, та не досягнувши для себе бажаного результату представник позивача, що також був учасником вказаних вище судових процесів ініціював позов ОСОБА_3 щодо стягнення боргу за договором позики, але у відповідача з позивачем ОСОБА_3 будь - яких правовідносин не було та ніяких коштів від позивача відповідач не отримував.

За твердженням представника відповідача представники ТОВ «Каштан 2000» в незаконний спосіб намагаються заволодіти коштами відповідача ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що відповідач самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики спростовуючи позицію представника відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з обставин викладених у відзиві, заперечуючи наявність будь - яких зобов`язань відповідача ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_3 тка у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України заявив клопотання щодо надання для огляду в судовому засіданні оригіналів договору позики №28/09-01 та розписки від 28 вересня 2016 р. укладеного між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 .

Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач стверджує, що 28 вересня 2016 р. між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики №28/09-01, відповідно до якого позикодавець (позивач) передала, а позичальник ( відповідач) взяв суму коштів в розмірі 326 122 грн. 93 коп., що по курсу НБУ складало 12626 доларів США зі строком повернення до 28 грудня 2016 р.

Факт отримання вказаних коштів також підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув вказану суму боргу , в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, визначену договором позики та три відсотки річних за прострочення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Статтею 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Також статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було встановлено в судовому засіданні, що на вимогу представника відповідача позивач та її представник не надали до суду оригіналів договору позики №28/09-01 від 28 вересня 2016 р та розписки про отримання коштів, що стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом, а також представник позивача не зміг повідомити суд про можливе місце знаходження вказаних документів.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 79-82, 95, 141,258,265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 612 , 1046,1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20.12.2023.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Суддя: