МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/4754/21
Провадження № 22-ц/812/653/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні того ж суду, за результатами заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

28 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №473/4754/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій зазначала, що під час ухвалення рішення по справі не вирішено питання про відновлення її дошлюбного прізвища « ОСОБА_3 ».

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 28.01.2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, а саме розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 04 серпня 2018 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області актовий запис №146.

При винесенні рішення Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області не вирішено питання про відновлення дошлюбного прізвища відповідача « ОСОБА_3 », тому просить задовольнити її заяву та винести додаткове рішення.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Відмовляючи в ухвалення додаткового рішення суд виходив з того, що ні позовна заява, ні заява про розгляд справи у відсутності відповідача не містить вимогу щодо відновлення дошлюбного прізвища відповідача. Отже суд при ухваленні рішення, вирішив всі питання, які передбачені ст.264 ЦПК України та ухвалив рішення стосовно всіх позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнята неправильно через обмежене тлумачення, просила скасувати ухвалу суду від 09.05.2023 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення, відновивши дошлюбне прізвище відповідача ОСОБА_1 , змінивши його на « ОСОБА_3 ».

Проаналізувавши положення ст.113 СК України, п.1 ч. 1 ст.270 ЦПК України, абзаців 3, 4 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно яких порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення, вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, оскільки суд першої інстанції неправильно витлумачив закон, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через обмежене тлумачення зокрема норм, закріплених в ст. 113 Сімейного кодексу України та ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України.

На підтвердження своїх вимог позивач надавав копію свідоцтва про шлюб від 04.08.2018 року, зареєстрованого Вознесенським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 146.

Про відновлення дошлюбного прізвища відповідача позивачем позовної вимоги заявлено не було, оскільки це його не стосувалося. В самій позовній заяві про розірвання шлюбу колишнього чоловіка - позивача по справі - було вказано, що шлюб розривають вперше. Тобто, в свідоцтві про укладення шлюбу зазначено дошлюбне прізвище - « ОСОБА_3 ».

Апелянт, як відповідач по справі, на адресу суду першої інстанції подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. В заяві відповідача по справі про розгляд справи без участі вказуються відомості про розгляд справи без участі, позиція стосовно позовних вимог позивача (визнання позовних вимог або заперечення проти них). Про відновлення дошлюбного прізвища відповідача там і не повинно йтись.

Отже, такої позовної вимоги як відновлення дошлюбного прізвища позивачем не було заявлено, але це не може бути перешкодою для реалізації права відповідача на відновлення дошлюбного прізвища, закріпленого ст. 113 СК України.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, хоча про час і місце розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач ОСОБА_1 просила розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, яка є предметом перегляду у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.01.2022 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 04 серпня 2018 року у Вознесенському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №146.

Оскільки ні позовна заява, ні заява про розгляд справи у відсутності відповідача не містить вимогу щодо відновлення дошлюбного прізвища відповідача і при ухваленні рішення суд вирішив всі питання, які передбачені ст.264 ЦПК України та ухвалив рішення стосовно всіх позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, суд відмовив в ухваленні додаткового рішення щодо відновлення дошлюбного прізвища відповідача.

Згідно ч.8 ст. 268 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України (в редакції на час ухвалення постанови Пленуму); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК України, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

Отже, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Системний аналіз змісту даної норми права свідчить про те, що відновлення свого дошлюбного прізвище є правом того з подружжя, яке змінило своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, і вирішення цього питання залежить від його волевиявлення, оскільки особа має також право іменуватися і тим прізвищем, якого вона набула після реєстрації шлюбу.

Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Проте, матеріали справи не містять вимоги про відновити дошлюбного прізвища відповідача.

Дійсно з позовом про розірвання шлюбу звертався позивач ОСОБА_2 .

На підтвердження своїх вимог позивач надавав копію свідоцтва про шлюб від 04.08.2018 року, зареєстрованого Вознесенським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, про що складено відповідний актовий запис № 146, в якому зазначено дошлюбне прізвище відповідача - « ОСОБА_3 ».

Проте, позовна заява позивача, який не змінював своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, не містила вимоги про відновлення його дошлюбного прізвища. Не просив він також вирішити питання про відновлення дошлюбного прізвища відповідача.

Відповідач звернулася до суду з заявою від 21 грудня 2021р. про розгляд справи без її участі, оскільки предмет позовної заяви про розірвання шлюбу не містить вимог здійснити розподіл майна подружжя. Позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

28 січня 2022р. відповідач повторно звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала та повідомила суд про те, що строк для примирення не потрібен.

В подальшому розгляд справи здійснювався судом без участі сторін.

Отже, відповідачу достеменно було відомо про розгляд справи, про зміст позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, і вона не заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. При цьому вона не була позбавлена можливості викласти в заяві до суду також свою вимогу про повернення їй дошлюбного прізвища, проте цим своїм правом вона не скористалася, хоча скористалася іншими своїм правом щодо висловлення позиції щодо відсутності підстав для примирення сторін.

Отже, вимоги про відновлення відповідачу її дошлюбного прізвища матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи те, що повернення дошлюбного прізвища подружжю, яке змінило своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, є правом, а не обов`язком такого подружжя, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, у суду не було правових підстав для вирішення питання про повернення відповідачу її дошлюбного прізвища.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення у справі додаткового рішення щодо відновлення відповідачу її дошлюбного прізвища, оскільки під час розгляду справи судом такі вимоги не заявлялися, сторони не надавали свої пояснення з приводу цих вимог, а суд вирішив всі позовні вимоги, які були заявлені в установленому законом порядку.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно витлумачено закон, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність, на думку апелянта, були сприйняті неправильно через обмежене тлумачення ст. 113 СК України та ст. 270 ЦК України.

Відхиляє колегія суддів також посилання апелянта на те, що хоча позивачем і не було заявлено позовної вимоги про відновлення дошлюбного прізвища відповідача, проте це не може бути перешкодою для реалізації відповідачем свого права на відновлення дошлюбного прізвища, закріпленого ст. 113 СК України, оскільки законодавством передбачений інший шлях відновлення даного права відповідача, а саме в порядку, передбаченому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 915 від 11 липня 2007 р. з наступними змінами, яким передбачена можливість зміни прізвища також у зв`язку з розірванням шлюбу, що не було змінено під час державної реєстрації розірвання шлюбу чи розірвання шлюбу у судовому порядку (п.3).

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність відмови в ухваленні додаткового рішення, оскільки у даному випадку такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.