П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2023 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Вердикт Капітал» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом у грудні 2022 р.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

-заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № від 04.10.2020 р. у сумі 81 300 грн.;

-понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2481 грн.;

-понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.

На обґрунтування позовних вимог указало, що 04.10.2020 р. між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № /1 шляхом підписання оферти.

Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб згідно з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами програми «MoneyBOOM Loyal».

Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладання електронного договору позики від 04.10.2020 № /1.

Пропозицію (оферту) на отримання кредиту згідно із заявкою-анкетою від 04.10.2020 № 3282530 у рамках договору про надання позики від 04.10.2020 № підписано відповідачем 04.10.2020 електронним цифровим підписом.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті із зазначенням реквізитів банківської карти, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано 5000 грн.

16.12.2021 між ТОВ «Інфінанс» і Товариством був укладений договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором від 04.10.2020 № .

Загальний розмір заборгованості відповідача станом на 08.11.2022 становить 81300 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 76300 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2023 р. позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за договором про надання позики, в у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 04.10.2020 № , в сумі 5437,50 грн. і судові витрати в розмірі 165,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Товариство просить скасувати це рішення і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства задовольнити в повному обсязі, в тому числі стягнути витрати на професійну правничу допомогу. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсоткова ставка у розмірі 3,5% за один день користування кредитом за неналежне виконання умов кредитного договору передбачена саме у Акцепті оферти від 04.10.2020 р. на укладення електронного Договору надання позики, а не в правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», Акцепт оферти підписаний відповідачем 04.10.2020 р. електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що 04.10.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики шляхом підписання анкети-заяви, відповідно до умов якої ТОВ «Інфінанс» надало відповідачу кредит шляхом перерахування 04.10.2020 коштів на картковий рахунок відповідача в розмірі 5000 грн. на таких умовах, погоджених сторонами: строк користування кредитом 5 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за 1 день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації), річна відсоткова ставка - 638,75% (застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації), ціль кредиту - споживчі цілі, спосіб отримання - на платіжну картку.

Таким чином, відповідач повинен був сплатити ТОВ «Інфінанс» відсотки за користування грошима в розмірі 437,5 грн. (5000 грн. х 1,75% х 5 днів = 437,5 грн.) та повернути тіло кредиту в розмірі 5000 грн. не пізніше 09.10.2020 р., що загалом становить 5437,5 грн.

Нарахування відсотків відповідачу за користування грошима після спливу 5-ти денного строку, на який надавався кредит, є безпідставним та необґрунтованим. У випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, в цьому випадку після спливу 5 днів користування кредитом, у кредитора ТОВ «Інфінанс» виникло право вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», не є частиною договору від 04.10.2020, оскільки вони не були підписані відповідачем.

Доказів на підтвердження протилежного суду надано не було.

Також в судовому засіданні не було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», ознайомився відповідач і погодився із ними, підписуючи заявку-анкету на отримання кредиту від 04.10.2020 № 3282530.

Таким чином, Товариство набуло за договором факторингу 16.12.2021 №16-12/21 право вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати відсотків за користування грошима в розмірі 437,5 грн. (5000 грн. х 1,75% х 5 днів = 437,5 грн.) та повернення тіла кредиту в розмірі 5000 грн., що загалом становить 5437,5 грн.

Відмовляючи в стягненні витрати на професійну правничу допомогу суд виходив із того, що між Товариством і АО «Лігал ассістанс» був укладений договір про надання правової допомоги від 07.10.2022 № 07-10/2022, за умовами якого останнє зобов`язалось надавати клієнту юридичну допомогу на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 4.1. договору про надання правової допомоги від 07.10.2022 № 07-10/2022 встановлено, що розмір винагороди адвокатського об`єднання за надану правову допомогу, визначену у п.2.1. цього договору та порядок її оплати клієнтом, а також компенсація клієнтом фактичних витрат адвокатського об`єднання, пов`язаних з виконанням доручень клієнта, визначається в додаткових угодах.

Суду не було надано додаткових угод, укладених відповідно до п.4.1. договору про надання правової допомоги від 07.10.2022 № 07-10/2022, у яких би сторони визначили розмір винагороди за надану правову допомогу по цій справі.

Решта документів, наданих позивачем, не приймається судом як доказ розміру понесених витрат на правову допомогу, оскільки вони не відповідають умовам договору про надання правової допомоги від 07.10.2022 № 07-10/2022

При цьому встановив, що 04.10.2020 ОСОБА_1 склав і підписав заявку-анкету на отримання кредиту № 3282530 на таких умовах: сума кредиту 5000 грн., термін кредиту 5 днів, ціль кредиту - споживчі цілі, спосіб отримання - на платіжну картку.

04.10.2020 ОСОБА_1 акцептував оферту від 04.10.2020 ТОВ «Інфінанс» на укладання договору про надання позики, в у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 04.10.2020 № /1 та отримання кредиту згідно з заявки-анкети від 04.10.2020 № 3282530 на таких умовах: розмір кредиту 5000 грн., строк користування кредитом 5 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за 1 день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації), річна відсоткова ставка - 638,75% (застосовується за умови належного виконання договору та відсутності пролонгації).

04.10.2020 ТОВ «Інфінанс» перерахувало на карту відповідача 5000 грн.

16.12.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товаристовм був укладений договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (додаток №1).

Згідно з п. 630 додатку №1 до договору факторингу № 16-12/21 від 16.12.2021 Товариство набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № від 04.10.2020, заборгованість за тілом кредиту 5000 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 76300 грн.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».

Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

Окрім того, в п.54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, в Акцепті оферти від 04 жовтня 2020 р. на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 04 жовтня 2020 та отримання кредиту згідно та Заявки-анкети № 3282530 від 04 жовтня 2020 р. сторони погодили строк користування кредитом 5 днів (а.с.10).

Термін кредиту в 5 днів також передбачений Заявкою-анкетою на отримання кредиту № 3282530 (а.с.9).

Отже, після спливу вказаного строку Товариство має право на отримання грошових сум передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, проте таких вимог позивач не заявляв.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення відсотків, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості за кредитом саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.

Також належить зауважити, що апеляційна скарга не містить доводів стосовно незаконності відмови Товариству в стягненні із відповідача на свою користь витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

постановив :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 березня 2023 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

4.Повний текст судового рішення складено 26.06.2023 р.

Судді: