Дата документу 13.12.2023Справа № 554/2992/23
Провадження № 2/554/5239/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2023 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді - Материнко М.О.
за участю секретаря судового засідання - Луценко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини,-
16.03.2023 року представник позивача адвокат Семенова М.В. звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, в якому прохала суд: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 травня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (актовий запис-416; свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 ); визначити місце проживання спільної дитини ОСОБА_3 з матір`ю; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) Відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; судові витрати по справі покласти на ОСОБА_2 ; допустити негайне виконання рішення в частині стягування аліментів в межах суми платежу за один місяць.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 07 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом, але вихованням займалася тільки ОСОБА_1 . Три роки з народження дитини ОСОБА_1 постійно знаходилася з дитиною. З 18 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати окремо. З 18 липня 2021 року до 28 лютого 2022 року ОСОБА_3 мешкала разом з позивачкою у її батьків. ОСОБА_2 бачився з нею вкрай нечасто та не цікавився її справами, самопочуттям та іншим. Після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну ОСОБА_1 надала свою згоду на те, щоб ОСОБА_2 поїхав разом з нею та ОСОБА_3 за кордон та отримав статус тимчасового захисту в Королівстві Данія як чоловік громадянки України. Тому з 28 лютого 2022 року до 10 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом жили у таборах для переміщених осіб в Данії. С 10 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили сумісне проживання на території Данії. ОСОБА_3 весь час з моменту тимчасового виїзду з України проживала з позивачкою. Але, фактично весь час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходилися під впливом домашнього насильства з боку ОСОБА_2 вчиняв психологічний та фізичний вплив на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (фізичні покарання дитини, погрози, стеження та переслідування). Після того, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали жити окремо на територій Данії, ОСОБА_3 відмовлялася залишатися з ОСОБА_2 , боялася його та його друзів, сварок та фізичних покарань. Осман ОСОБА_4 також влаштовував публічні скандали та сварки у присутності дитини та шкільних педагогічних працівників. ОСОБА_2 всіляко намагався обмежити ОСОБА_1 та дитину у правах на свободу пересування, вибору віросповідання, вибору місця проживання та ін. Він постійно погрожував відібрати в ОСОБА_1 дитину та відвести її до Судану. Вказані факти зафіксовано соціальними працівниками та співробітниками правоохоронних органів та поданих заявах в правоохоронні органи України, Данії. У лютому 2023 року ОСОБА_1 вирішила відвідати батьків, які залишилися в Україні та вирішити деякі справи. Після того, як вона з донькою виїхала з території Данії, ОСОБА_2 подав до правоохоронних органів Данії заяву про те, що вона вкрала дитину, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була оголошена в міжнародний розшук та за європейським ордером на арешт в ніч з 12 січня 2023 року на 13 січня 2023 року заарештовано в пункті пропуску Dothobyczowie (Протокол затримання). Польськими прикордонниками було повідомлено про те, що ОСОБА_1 залишиться в Польщі, а ОСОБА_3 буде передано в Данію до ОСОБА_2 . При цьому, дитина категорично відмовлялася залишитися з батьком, кричала та плакала. Залишити дитину з позивачкою польські держслужбовці вирішили тільки після того як з`ясувалося, що ОСОБА_2 вчиняє насильство стосовно ОСОБА_1 та дитини. Декілька днів ОСОБА_1 з дитиною утримувалася на території Польщі в спеціальному приміщенні, але згодом була визнана невинуватою та їй було дозволено перетнути кордон з Польщею та потрапити до України. Такими діями відповідачем дитині було вкотре нанесено психологічну травму. Враховуюче викладене, ОСОБА_1 вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Ухвалою суду від 23.03.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини роз`єднано в окремі самостійні провадження.
Виділено в самостійне провадження позовні вимогі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.04.2023 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
На запит суду надійшла відповідь із Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради за № 01-12-05.1-11/3593 від 12.04.2023 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 12.12.2022 року знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2023 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Представник позивача - адвокат Семенова М. В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача.
Відповідач, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов та жодних заяв до суду від останнього не надходило. Разом з тим, виклик відповідача у судове засідання 13.12.2023року здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (Октябрського районного суду м. Полтави).
Представник третьої особи до суду не з`явився, направив до суду заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, розгляд прохають проводити без участі представника та направили суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та визначення проживання дитини разом з позивачем.
Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавський області 13.01.2017 року, актовий запис № 05, на ім`я ОСОБА_5 , вбачається, що її матір`ю є ОСОБА_1 , громадянка України, батьком ОСОБА_2 , громадянин Судану.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 07.05.2014 року, який, згідно з даними з сайту Судова влада України було розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави 01.06.2023 року (справа № 554/2314/23 Провадження №2/554/4639/2023).
З матеріалів справи вбачається, що після припинення вказаних шлюбних відносин, донька ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 в м. Полтава, Україна. Після відкритого воєнного нападу Росії на Україну, ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоб ненаражати дитину на небезпеку виїхала в Королівство Данія, але у лютому 2023 року повернулася до України. Протягом всього часу дитина перебуває на утриманні позивачки, тобто з лютого 2023 року її батько не цікавився справами доньки, коштів на утримання не надавав, одягу та інших необхідних для розвитку дітей речей, не купував. ОСОБА_2 не забезпечує належних умов проживання, навчання та виховання дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Коштів на виховання доньки не надає, участі в її шкільному та соціальному житті не приймає. Не цікавиться здоров`ям та вихованням. Всі питання щодо виховання ОСОБА_6 вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача.
Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.91 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.
Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.
Судом встановлено, що на даний час місце постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, Акту оцінки потреб сім`ї, вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю в належних умовах для розвитку і виховання, мати забезпечує всі базові потреби дитини. Місце знаходження відповідача невідомо.
Позивачка на цей час офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, тому вона має змогу піклуватися про дитину, створити їй всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку.
Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має особисту прихильність до матері та відчуває страх перед батьком, має негативні спогади щодо нього та не хоче залишатися з ним у зв`язку з тим, що він жорстоко поводився з нею та застосовував до неї фізичні покарання.
Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.06.2023 року № 155, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір?ю, ОСОБА_1 .
Суд вважає висновок Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність визначення місця проживання ОСОБА_5 з матір?ю.
Таким чином, проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю, відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За таких підстав позов підлягає задоволенню.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 141, 150, 157, 160 СК України, ст. ст. 4,12, 81, 141, 229, 263-265, 268,289, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити в повному обсязі.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , Громадянин Республіки Судан, останне відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , посвідка на постійне проживання НОМЕР_4 , Орган, що видав 5302, дата видачі 19.04.2019, дата закінчення 18.04.2029.

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради , юридична адреса: 36000, м. Полтава, вул. Івана Мазепи,30, каб. 411.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2023року.

Суддя М.О. Материнко