Провадження №2/718/783/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області

під головуванням судді Скорейка В.В.

за участю секретарів судового засідання Гайдей А.М., Харабари А.О.,

Безушко М.Д.,

правонаступника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кіцмань справу за позовом ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Адвокат Бідашко О.Є. в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.07.2019 року між ОСОБА_6 як позикодавцем та ОСОБА_3 як позичальником укладено договір позики на суму 1 млн доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договору становило 26 040 000 грн, що підтверджується складеною власноруч позичальником розпискою. Кінцевим строком повернення грошових коштів у розписці зазначено до 01.01.2020. Відповідач взяті па себе зобов`язання за договором позики до цього часу не виконав, кошти позивачу не повернув, спроби позивача врегулювати спір у досудовому порядку були безуспішними, спілкування з відповідачем не призводить до виконання ним взятих на себе зобов`язань.

За таких обставин, з посиланням на норми закону просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 04.07.2019 у розмірі 30 805 243 грн 80 коп, з яких 26 040 000 грн - основна сума боргу, 1 408 306 грн 12 коп - 3% річних, інфляційні втрати - 3 356 937 грн 71 коп, та судові витрати.

ОСОБА_3 скористався правом на подання відзиву, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки будь-яких грошей у ОСОБА_6 не позичав, останній жодних грошей відповідачу не передавав. Боргова розписка, яка міститься в матеріалах справи, написана ОСОБА_3 у зв`язку з іншими правовідносинами, що відмінні від договору позики. Ця обставина підтверджується рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.01.2021 та постановою Зіхідного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 в справ № 926/977/20.

Посилається на те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. крім того, ВС в постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні висновки.

Просив відмовити в задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.11.2021 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.12.2021.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.01.2022, яке відкладено за заявою представника відповідача.

09.02.2022 у судовому засіданні задоволено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із визнанням явки позивача обов`язковою.

09.03.2022 ухвалою суду провадження у справі зупинено з метою залучення правонаступника позивача, який вибув із справи у зв`язку із смертю.

Ухвалою суду від 20.03.2023 провадження у справі поновлено та залучено ОСОБА_1 правонаступником позивача ОСОБА_6 . Судове засідання призначено на 11.04.2023, яке відкладено з метою допиту свідка на 08.05.2023.

08.05.2023 судове засідання відкладено за заявою адвоката Максименка Р.Д.

Позиція представників сторін в судовому засіданні, пояснення свідків.

Адвокат Бідашко М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , яка є правонаступником позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав вимоги повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Адвокат Максименко Р.Д., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечив проти позову, у його задоволенні просив відмовити.

Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що він є директором ТОВ «Жентол» і мав ділові відносини із ОСОБА_6 . У 2016 році позивач запропонував відповідачу розмістити на території його АТП 17754 автозаправну станцію на правах оренди, з чим ОСОБА_3 погодився. В процесі співпраці будь-яких непорозумінь не виникало, орендна плата відповідачем вносилася вчасно. По спливу певного проміжку часу ОСОБА_6 виявив бажання продати АТП 17754, з чим ОСОБА_3 погодився. В березні квітні 2019 розпочалося будівництво нової АЗС при в`їзді в АТП 17754, з чого ОСОБА_3 зробив висновок, що його діяльність на АЗС, яка вже діяла на території автотранспортного підприємства, буде під загрозою. ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 про те, що автозаправну станцію, яка знаходиться на в`їзді на територію АТП він продав, але її діяльність є незаконною і він допоможе її припинити. В ході розмови позивач вказав, що з метою запобіганню будівництва нової АЗС необхідно заплатити 1 млн доларів США. Через декілька днів сторони погодили, що на виконання зобов`язання ОСОБА_6 з приводу припинення будівництва автозаправної станції «Євронафта» при в`їзді на територію ТзДВ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» в м.Чернівці, ОСОБА_3 пише розписку на суму 1 млн доларів США. Надалі домовленість між сторонами досягнута не була, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.01.2021 у задоволення позову ТзДВ «Чернівецьке АТП 17754» про визнання незаконним і скасування рішень, визнання недійсними договорів оренди землі, визнання недійсними присвоєння кадастрових номерів відмовлено. Вказане рішення постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 залишено без змін. На що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 , що ним робота незалежно від результату проведена і потребує оплати в обумовленому розмірі - 1 млн доларів США, а при досягненні домовленостей оплата не пов`язувалася із результатом. ОСОБА_3 вказав, що за наданою розпискою реально грошові кошти не отримував, її писав власноручно у кабінеті нотаріуса, її зміст диктувала ОСОБА_1 . Свідками написання розписки були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та нотаріус «Новосельська». Також вказав, що 25 млн грн становить близько 15 кг.

Свідок ОСОБА_9 який працює касиром у ОСОБА_3 понад 20 років, вказав, що 04.07.2019 був у нотаріуса по вул. Головній в м.Чернівці з метою супроводу додому ОСОБА_10 . В приміщенні нотаріуса перебували ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , та ще декілька людей. ОСОБА_9 перебував там близько 15-20 хвилин, та бачив, як сторони підписували невідомі йому папери. Вказав, що 1 млн доларів США є значним об`ємом грошей, а в момент виходу від нотаріуса у ОСОБА_3 були вільні руки. Будь-якої ноші він не мав. Очевидцем написання спірної розписки не був. Про те, що ОСОБА_6 за винагороду пообіцяв ОСОБА_3 припинити будівництво нової АЗС при в`їзді в АТП знав зі слів самого ОСОБА_3 та його мами - ОСОБА_10

ОСОБА_1 в судовому засіданні відповідаючи на питання відповідача, пояснила, що ОСОБА_3 є сусідом її батьків, 04.07.2019 при написанні розписки вона не була присутня. Також їй не відомо, де була написана розписка. У 2020 році її батько ОСОБА_6 потрапив до лікарні через стрес, який виник у зв`язку із несплатою ОСОБА_3 боргу, отриманого на підставі спірної боргової розписки, сума боргу на той момент їй відома не була. Батько надавав автотранспортні послуги, у зв`язку із чим його доходи станом на 2019 рік були значні і могли становити обумовлену у розписці суму.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

04.07.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1 млн доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договору становило 26 040 000 грн. Терміном повернення грошових коштів вказано до 01.01.2020. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку, складену у простій письмовій формі (далі - розписка). У визначений сторонами строк відповідач позичені ним грошові кошти позивачу не повернув.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08.03.2022.

Відповідно до додаткового договору до договору про поділ спадщини від 13.02.2023, спадкоємці між собою визначили, що ОСОБА_1 є спадкоємицею прав і обов`язків спадкодавця ОСОБА_6 , позивача у справі 727/10338/21 (провадження 2/718/783/21).

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050, ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 464/3790/16-ц, зробила висновки, які виклала у постанові від 16 січня 2019 року (провадження № 14-465цс18).

Так, посилаючись на вимоги ст.ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так в національній валюті України. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3 % річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

Крім того, після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 є спадкоємицею прав і обов`язків спадкодавця, позивача у справі 727/10338/21 (провадження 2/718/783/21).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки ОСОБА_1 прийняли спадщину, до складу якої входили і права спадкодавця за договором позики, оформленим спірною розпискою, складеною в простій письмовій формі, то ОСОБА_1 є правонаступницею ОСОБА_6 .

Мотиви з яких виходив суд

Судом встановлено, що 04.07.2019 ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_6 грошові кошти на сумі 1 млн доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договору становило 26 040 000 грн, які зобов`язався повернути до 01.01.2020. З даного приводу ОСОБА_3 надав письмову розписку, яку власноруч виклав та підписав. Протилежного судом не встановлено.

Оригінал цієї розписки весь час зберігався в позивача ОСОБА_6 як позикодавця та держателя розписки, після чого 08.05.2023 ця розписка була надана представником позивача для огляду в судовому засіданні та долучена до матеріалів справи на підтвердження своєї позиції.

Наведені відповідачем та його представником доводи стосовно того, що текст розписки є спірним, та не доводить факт отримання відповідачем у борг грошових коштів, суд вважає неспроможними, оскільки безпосередньо в самому тексті розписки ОСОБА_3 зазначено, що він взяв у борг грошові кошти в розмірі 1 млн доларів США в гривневому еквіваленті та зобов`язався погасити грошовий борг до 01.01.2020.

З приводу посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що укладений договір позики від 04.07.2019 вчинений між ним та позивачем з метою гарантії оплати в майбутньому за надання послуг ОСОБА_6 по вирішенню питання щодо припинення будівництва та невведення в експлуатацію автозаправної станції «Євронафта» при в`їзді на територію ТзДВ «Чернівецьке автотранспортне підприємство-17754» в м.Чернівці, суд зазначає наступне.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору позики та з`ясування питання про те, чи не укладений цей правочин з метою приховати іншого правочину та якого саме.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч 2 ст 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Дослідивши надані свідками пояснення, суд не вважає їх даними, що стосуються предмета доказування, оскільки вони не свідчать про удаваність розписки та не доводять факт невиконання зобов`язання за договором позики, укладеним шляхом складення в простій письмовій формі розписки.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 18 липня 20188 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), відповідно до якої поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Відповідачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами обставину щодо вчинення між сторонами договору позики з метою приховання іншого правочину.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним правочином, на підтвердження якого надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, алей посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми.

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення,так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Разом з тим, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Отже, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, кошти ОСОБА_6 у встановлений строк не повернув, у зв`язку чим гроші підлягають стягненню на користь позивача у примусовому порядку.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_6 крім переданих відповідачу в позику 1 млн доларів США в гривневому еквіваленті, просив стягнути на його користь 3 % річних, інфляційні збитки згідно із частиною другою статті 625 ЦК України. Така вимога гуртується на законі та підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з позовними вимогами сплатив судовий збір на суму 11 350 грн., враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у повному розмірі.

На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, керуючись ч.2 ст.625, ч.2 ст.533,1046, ч.2 ст.1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України, ст.ст.1,2,4,5,10-13,76-83,89,137,141,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заборгованість за договором позики у розмірі 26 040 000 грн, 3% річних від суми боргу за увесь час прострочення у розмірі 1 408 306 грн 12 коп, та інфляційні збитки на суму 3 356 937 грн 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сплачений судовий збір у розмірі 11 350 грн.

Рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації с.Драчинці Чернівецького району Чернівецьої області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Василь Скорейко