Справа № 198/219/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/506/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача Самсоновича О.А.,

представника відповідача Волкова В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Заведія Владислава Ігоровича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року провадження в цивільній справі № 198/219/22 за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Заведій В. І. подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, ухвала прийнята з порушення норм процесуального права, яке призвело до прийняття помилкової ухвали, що у відповідності до ст. 379 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення представника позивача Самсоновича О.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Волкова В. М., який апеляційну скаргу заперечив, апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Суд першої інстанції, закриваючи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі, виходив з того, що є таке, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і такі дії АТ КБ «Приватбанк» призведуть до повторного розгляду справи та винесення нового рішення у справі, ідентичного за змістом постанові Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, однак, ухваленому на користь АТ КБ «Приватбанк».

Проте, погодитися з таким висновком суду неможливо з огляду на наступне.

У пункті третьому частини першої статті 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі із вказаної підстави є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі» (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони, яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їх права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії справедливого судочинства.

Таке трактування цивільних правовідносин надано у постанові Верховного Суду від 22.11.2021 року у справі №308/1203/19

У даній справі АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року позов Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про застосування наслідків недійсності договору, визнання відсутнім прав та обов`язків за договором задоволено.

Застосовано наслідки недійсності договору про поточний депозитний вклад № від 06.07.1995 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом визнання такими, що не підлягають виконанню, всіх зобов`язань Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за договором про поточний депозитний вклад № від 06.07.1995 року.

Визнано відсутнім у ОСОБА_1 право вимагати від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» виконання всіх зобов`язань за договором про поточний депозитний вклад № від 06.07.1995 року.

Визнано відсутнім у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» обов`язку виконувати зобов`язання за договором про поточний депозитний вклад № від 06.07.1995 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення, наступного змісту.

У задоволенні позову Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності договору, визнання відсутнім прав та обов`язків за договором відмовлено.

Стягнуто з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 10 215 грн.

Постанова Київського апеляційного суду від 24 січня 2023 року набрала законної сили.

Справа №198/219/22 та справа №757/55832/21-ц різняться складом учасників. У справі №757/55832/21-ц АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 не є сторонами один по відношенню до одного, а одночасно є відповідачами.

Вказані обставини свідчать про відсутність тотожності між сторонами у даному спорі та у справі №757/55832/21-ц.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що згадані вище позови не є абсолютно тотожними, і суд першої інстанції на згадані вище обставини і вимоги закону уваги не звернув, формально підійшов до вирішення цього питання, а відтак безпідставно закрив провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Заведія Владислава Ігоровича задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2023 року в даній справі скасувати.

Справу направити до Луцького міськрайонного суду Волинської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий

Судді :