Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1183/23 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Коломієць О.С.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №277/1183/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Греська В.А. в смт Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з вищезазначеним позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 69564,08 грн, яка складається з: 15000,00 грн тіло кредиту; 34200,00 грн відсотки за користування кредитом, інфляційні втрати 17072,40 грн; 3% річних 3291,68 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу, 2147,20 грн судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 01.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір №3600653 про надання споживчого кредиту. За умовами договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 03.03.2021 року, що вказується в Графіку платежів. Процентна ставка стандартна і становить 1,90 % в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання виконало, надавши кредитні кошти у розмірі 15000,00 грн, шляхом зарахування їх на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, та згідно умов договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював, тому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору в загальному розмірі становить 69564,08 грн.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3600653 від 01.02.2021 року в розмірі 49200,00 грн яка складається з: 15000,00 грн основна сума заборгованості; 34200,00 грн сума заборгованості за відсотками; інфляційні втрати за період з червня 2021 по лютий 2022 в сумі 3198,00 грн; 3% річних за період з 02.06.2021 по 23.02.2022 в сумі 1079,70 грн, 1650,77 грн судового збору та 3000,00 грн витрат на правову допомогу, а всього кошти в сумі 58128,47 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України. Судом в порушення принципів змагальності, рівності сторін було задоволено клопотання позивача та не було розглянуто три клопотання відповідача. Судом першої інстанції не було надано жодної оцінки доводам відповідача про те, що кредитний договір з додатками наданими позивачем у копіях не було укладено ні в якій формі, ні у паперовій ні у електронній, тому що відсутні підписи сторін, а також відсутність оригіналу такого договору. А тому, за відсутності належним чином підписаного сторонами оригіналу кредитного договору не можна встановити достовірно, які його умови, у тому числі розмір процентної ставки та неустойки. Суд не надав жодної оцінки доводам відповідача про те, що паперова копія електронного документа унеможливлює ідентифікацію його підписантів. Щодо переказу коштів, то у листі АТ КБ «ПриватБанк» не зазначено від якої особи надійшли кошти, а лише факт надходження 15000,00 грн, а тому даний лист не є доказом того, що відправником коштів було ТОВ «Авентус Україна» і саме за даним кредитним договором. Зазначає, що судом було порушено ст.625 та 1048 ЦК України та стягнуто відсотки нараховані після закінчення строку кредитування. Так, відповідно до умов кредитного договору з додатками, орієнтована загальна вартість кредиту складає 23550,00 грн, з яких: 15000,00 грн кредит, 8550,00 грн відсотки. Доказів на підтвердження дій відповідача спрямованих на пролонгацію договору немає. Безпідставним також є продовження нарахування відсотків за підвищеною процентною ставкою після завершення строку кредитування 30 днів, всупереч вимогам ч.1 ст.530, ст. 1048,1050 ЦК України. ОСОБА_1 також заперечує щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних так як похідні нарахування мають бути відхиленні разом із основними вимогами, вони хибно нараховані на надмірні суми заборгованості, а саме на 49200,00 грн, тому їх розрахунок є математично хибним і не відповідає умовам кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»-Крюкова М.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване та законне, прийняте з дотримання норм матеріального та процесуального права. Крім того, просила стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн у зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції. Вказує, що доводи апелянта спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. ОСОБА_1 не наведено жодних аргументів про будь-які порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, докази у справі досліджено всебічно та надано їм належну оцінку.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується договором надання споживчого кредиту, договорами факторингу. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором кредиту, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. Разом з тим, позивачем не враховано п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з червня 2021 року по червень 2023 року та розрахунок 3% річних за період з 02.06.2021 року по 25.08.2023 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3600653 про надання споживчого кредиту, відповідно до п.1.2 якого, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1 договору сума кредиту складає 15000 грн; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п.4.2 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 договору).

13 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «Українські Фінансові Операції», як фактором було укладено договір факторингу №13/09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, про що ОСОБА_1 було повідомлено, шляхом направлення на електронну пошту останнього відповідне повідомлення. 17 серпня 2023 року ТОВ «Українські Фінансові Операції», як клієнтом та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» , як фактором було укладено договір факторингу №17-08/23-Ф, згідно умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №№3600653 від 01.02.2021, про що відповідача було повідомлено, шляхом направлення на його електронну адресу повідомлення.

Щодо укладення кредитного договору в електронній формі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що договір № 3600653 від 01.02.2021 укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, суд встановив, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідетифікатором А542394, який надіслано позивачу на його фінансовий номер та підписано останнім об 17 год. 20 хв. 01.02.2021 року.

ОСОБА_1 на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій ОСОБА_1 , кредитний договір не міг бути укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21.

Відтак, кредитний договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_2 01.02.2021 об 17 год.20 хв.

Кредитний договір № 3600653 містить персональні дані відповідача, зокрема його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який було перераховано кошти. Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст.11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо не укладення даного кредитного договору відповідачем, не ознайомлення з умовами кредитного договору та відсутність його підпису на кредитному договорі спростовується викладеними вище обставинами.

Щодо перерахування кредитних коштів у розмірі 1500,00 грн.

Згідно п.2.1 розділу 2 кредитного договору №3600653, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 на яку 01.02.2021 здійснено переказ коштів на суму 15000,00 грн.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження того, що саме 15000,00 грн було перераховано на його банківську карту іншою установою, фізичною чи юридичною особою або це були його власні кошти.

Відтак, посилання в апеляційній скарзі на не можливість встановлення, що саме ТОВ «Авентус Україна» було відправником коштів в сумі 15000,00 грн, не заслуговують на уваги, оскільки протилежного відповідач не довів.

Щодо строку дії кредитного договору.

Відповідно до п.1.4 Розділу 4 кредитного договору №3600653 від 01.02.2023, строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у Розділі 4 цього Договору.

Розділом 4 передбачено пролонгацію строку кредиту. Так, відповідно до п.4.1 строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Споживача на кількість дні, зазначену в п.1.4 Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2. (пп.4.2.1.-4.2.4) Договору; або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п.4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) Договору.

Підпунктом 4.3.1. Розділу 4 вказано, що сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строк. Але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Згідно карти обліку договору №3600653 від 01.02.2021. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та станом на 03.03.2021 (дата повернення кредиту та сплата нарахованих відсотків) у останнього наявна заборгованість у розмірі 23550,00 грн, будь - яких проплат за договором відповідач не здійснював, а тому відповідно до 4.3.1. Розділу 4 Договору строк кредиту (автопролонгація) продовжився, але не більше ніж на 90 днів, тобто до 02.06.2021 року, у зв`язку із наявною заборгованістю.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування не визнавались відповідачем недійсними, а тому з огляду на приписи ст.204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню.

Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, інфляційних втрат та 3% річних.

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 15000,00 грн, стандартна процентна ставка застосовується протягом строку кредитування, в період пролонгації та автопролонгації становить 1,90% в день.

Станом на 03 березня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав, не повідомив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про небажання продовжувати строк кредитного договору, а відповідно до п.4.3.1 Договору строк дії кредитного договору було автоматично продовжено на 90 днів, починаючи з дня укладення договору.

Умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а відтак відсотки за користування кредитом підлягали нарахуванню у продовжені договором строки.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо неправомірного збільшення відсоткової ставки та нарахування відсотків після закінчення строку кредитування не беруться до уваги з огляду на наступне.

Згідно договору №3600653 про надання споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 , стандартна процентна ставка, відсотків річних (застосовується протягом строку кредиту, в період пролонгації та автопролонгації) 1,90% в день.

Із карти обліку договору № 3600653 від 01.02.2021, вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» нараховувало відсотки по стандартній базовій ставці 1,90% вдень та збільшення відсоткової ставки не відбувалося. Крім того, відсоткова ставка нараховувалася по 02.06.2021 рік, тобто по дату закінчення строку дії договору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат, проте тільки за період з 02 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанціях.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції представник ТОВ « ФК «Фінтраст Україна» - Столітній М.М. надав ордер на надання правничої (правової) допомоги виданого на підставі договору №10/07-2023 від 10.06.2023 року, звіт про надання правової допомоги від 23.08.2023 року та платіжну інструкцію №574 від 24.08.2023 року.

Відповідно до звіту про надання правової допомоги, допомога полягала в: зборі та аналізі доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором; складання позовної заяви по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором; подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта. Затрачений час - 10 годин; загальна сума - 10000 гривень. Крім того, представник позивача готував відповідь на відзив, подавав клопотання.

ОСОБА_1 було заявлено клопотання до суду першої інстанції про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу до 500 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн в суді апеляційної інстанції, заявлених представником ТОВ «ФК «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» - Крюковою М.В. у відзиві, то колегія суддів виходить з наступного.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представник позивача долучила ордер на надання правничої (правової) допомоги виданого на підставі договору №07/07-22 від 10.07.2022 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН за №5127, звіт про надання правової допомоги від 06.12.2023 року та платіжну інструкцію №1678 від 06.12.2023 року на суму 8000,00 грн.

У звіті про надання правової допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло наступну допомогу: правова експертиза документів, складання відзиву на апеляційну скаргу та його подання - 8000,00 грн.

Колегія суддів приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання адвокатом Крюковою М.В., а також на підтвердження вартості наданих адвокатом послуг на загальну суму 8000, 00 грн.

Разом з тим, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн у даному випадку є завищеними, оскільки не є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих ним послуг, а тому їх розмір має бути зменшений.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Колегія суддів беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, дійшла висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та необхідних процесуальних дій сторони, а саме написання відзиву.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, та фактично зводяться до не згоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 21 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді