Справа № 464/5163/22
пр.№ 2/464/207/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

секретаря судових засідань Гринюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

за участю:

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд до відповідача ОСОБА_2 з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №Л30/10/20 - 1 від 30.10.2020 у розмірі 347 447, 70 грн., стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 44 874 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ним укладено Договір позики №Л30/10/20-1. В подальшому між ними 30 квітня 2021 року укладено додаткову угоду про зміну та доповнення умов договору позики № Л30/10/20-1 від 30.04.2021. Відповідно до п.1 Угоди, позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 96 986, 25 грн. На підтвердження чого останнім надано розписку від 30.04.2021 згідно якої відповідач підтверджує отримання у борг грошової суми в розмірі 96 986, 25 грн., що на день укладання цього договору еквівалентно 3 495 доларів США та зобов`язувався повернути до 30.07.2021. Відповідач свої зобов`язання повернути грошові кошти у визначені договором позики виконав частково, зокрема здійснив платіж, передбачений п.5 Договору позики та повернув готівкою позивачу 725 доларів США. В подальшому відповідач ухилився від повернення грошових коштів у звязку із чим у відповідача утворилась сукупна заборгованість у розмірі 347 447,70 грн., тому просить її стягнути в судовому порядку.

Ухвалою від 07.11.2022 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 04.05.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду.

27.01.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо заявлених позовних вимог. Вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписали договір позики № 30/10/20-1 від 30.10.2020 відповідно до п. 1 договору позики позикодавець зобов`язувався передати позичальнику грошові кошти в сумі 99 852, 15 грн., що еквівалентно 3495 доларів США. Однак зазначена сума відповідно до умов цього договору передана не була. Вважає, що договір позики 30/10/20-1 від 30.10.2020 не був укладений, оскільки договір вважається укладеним в момент здійснення дії по передачі предмету договору на основі попередньої домовленості відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України. Відповідач отримав грошові кошти від позивача 30.04.2021, про що склав розписку. Відповідно до розписки відповідач отримав 96 986,25 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» ( 1 долар США=27,75) на день укладання договору еквівалентно 3 495,00 доларів США і зобов`язувався повернути цю суму в строк до 30.07.2021 року. Предметом договору позики є 96 986,25 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк»( 1 долар США=27,75) на день укладання договору еквівалентно 3 495,00 доларів США, і саме таку суму грошових коштів позивач має отримати від відповідача , тому посилання позивача на курс станом на 17 жовтня 2022 року 40,50 грн. за 1,00 долар є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. Окрім цього, відповідач частково повернув суму позики в розмірі 725 доларів США, що підтверджується позивачем в позовній заяві, непогашена сума заборгованості становить 76 867,50 грн. Також, вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення на його користь заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 233 344, 80 грн. та 1917,90 грн, оскільки стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі, що більше ніж втричі перевищує суму простроченного зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства і справедливому розгляду і вирішенню справи, а також з 31.07.2021(дата з якої позивач отримав право нараховувати штрафні санкції) діє карантин, встановлений КМУ з метою запобігання поширення на території України коронавірусної хвороби COVID-19. Додатково зазначив, що сума гонорару адвокату в розмірі 44 348,47 грн. є значно завищеною, оскільки дана справа є нескладною, враховуючи характер спірних правовідносин та кількість поданих документів, а також відповідачем не подано жодного доказу понесення витрат на професійну правничу допомогу.

04.04.2023 від представника позивача Слотило О. до суду надійшли пояснення, відповідно до яких не погоджуються із твердженням відповідача про те, що договір позики не був укладений у зв`язку із тим, що предмет позики не був йому переданий, оскільки 30.10.2020 одночасно із підписанням договору позивач передав відповідачу позику-грошові кошти у розмірі 99 852,15 грн. у власність відповідача відповідно до домовленості, закріпленої у договорі позики. Окрім підписання Договору позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 та передання позики, відповідач також видав позивачу на підтвердження передання суми позики у власність борговий документ-розписку від 30.10.2020, яка підтверджує факт отримання відповідачем передбаченої Договором позики. В подальшому 30.04.2021 уклали додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики, такою сторони змінили розмір позики, яка передається у власність позивача - 96 986,25. На підтвердження отримання грошової суми та додаткової угоди відповідач повторно видав позивачу борговий документ-розписку від 30 квітня 2021 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві, просить суд такі задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 жовтня 2020 року укладено Договір позики №30/10/20-1.

Відповідно до даного Договору відповідачем ОСОБА_2 отримано від позивача ОСОБА_1 позику у сумі 99 852,15 грн., що підтверджується розпискою від 30.10.2020, строк повернення заборгованості до 30.01.2021.

30.04.2021 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л30/10/20-1 від 30.10.2020, відповідно до якої сторони змінили розмір позики, яка передається у власність позивача - 96 986,25 грн., що підтверджується розпискою від 30.04.2021.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди до Договору позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі 96 986,25 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» 1 долар = 27,75 грн. на день укладання договору еквівалентно 3 495 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю згідно із п.5.5, визначену в п.1 Договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди до Договору позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 позичальник зобов`язувався повернути позику до 30.07.2021.

Судом встановлено та сторонами не оскаржувалось, що відповідач здійснив платіж, передбачений п.5 Договору позики №Л30/10/20-1 та повернув позивачу 725 доларів США.

Разом з тим, відповідач не повернув позивачу у строк встановлений Договором позики №30/10/20-1 від 30.10.2020 іншу частину позики в сумі 96 986,25 грн.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.11 Договору позики №30/10/20-1 у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних, сума відсотків за користування грошовими коштами складає 1 917,90 грн. та неустойки за прострочення виконання зобовязання у сумі 233 344,80 грн. за період із 31.07.2021 по 23.02.2022.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 заборгованістьза договором позики №Л30/10/20 - 1 від 30.10.2020 у розмірі 347 447, 70 грн, яка складається з: 112 185 грн. - основна сума заборгованості, 233 344,80 - неустойка за прострочення виконання зобов`язання, 1917,90 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний доказ у справі, оскільки відповідачем такий не спростовано. Нового розрахунку не надано.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача про те, що ним отримано позику саме 30.04.2021, оскільки відповідно до розписки від 30.10.2020 ОСОБА_2 отримано від позивача ОСОБА_1 позику у сумі 99 852,15 грн. згідно Договору позики №Л30/10/20-1.

Разом з тим, суд не приймає до уваги покликання відповідача про невірно зазначений позивачем курс долара США в розрахунку заборгованості, оскільки відповідно до п.9 Договору позики №30/10/20-1 сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США від зазначеного курсу у п.1 договору позики, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долара США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за договором позики.

Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 44 874,44 грн., суд зазначає наступне.

Встановлено, що правнича допомога позивачу ОСОБА_1 надавалась адвокатом Дзіковським М.Р, відповідно до ордеру про надання правничої допомоги серії ВС №1166553. Розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги, відповідно до вказаного договору, становить 40% від суми основної заборгованості.

Адвокатом подано до суду: ордер про надання правничої допомоги серії ВС №1166553, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договір-доручення №04-2021 про надання правової допомоги від 14.05.2021, додаткова угода про внесення змін до договору-доручення про надання правової допомоги від 14.05.2021, види та обсяг правової допомоги, розміри та порядок оплати винагороди від 22.07.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Виходячи із встановленої реальності участі адвокатів та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 7 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 474,47 грн.

На підставі ст. ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №Л30/10/20-1 від 30.10.2020 у розмірі 347 447,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 474,47 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 26.06.2023.

Суддя С.З.Чорна