05.06.2023 Справа № 756/270/23
Справа № 756/270/23
Провадження № 2/756/1968/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кренджеляк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника, звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою, в якій просила суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги від 29.01.2022 у розмірі 72 852,00 грн. та грошові кошти за медичне дослідження - 2800,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 781,40 грн., 3% річних в розмірі 1753,47 грн., а також судові витрати, які складаються з суми судового збору - 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу - 15000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29.01.2022 між сторонами був укладений Попередній договір № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору позивачкою 29.01.2022 року було сплачено авансовий платіж у розмірі 72852,00 грн. крім того, позивачем були сплачені витрати за медичне дослідження у сумі 2800,00 грн.

У зв`язку з воєнними діями, позивач була змушена виїхати за межі м. Києва та нею було обрано інший медичний заклад для народження дитини, тож відповідно ОСОБА_1 не мала змоги скористатися послугами відповідача, основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів не був укладений, жодних послуг від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» позивач не отримувала. 13.03.2022 ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на своєму офіційному сайті опубліковало інформацію про вимушене призупинення своєї роботи у зв`язку з військовою агресією рф.

15.03.2022 позивачем направлено вимогу про повернення суми авансового платежу за Попереднім Договором № 20ПП/01/2022, у зв`язку із не укладенням сторонами Основного Договору.

Проте, 05.04.2022 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким відмовлено у поверненні суми авансового платежу, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. До теперішнього часу відповідачем сплачені за попереднім договором кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 13.01.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

27.01.2023 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначила, що 29.01.2022 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено попередній договір № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - попередній договір). Так, у відповідності до п.1.1 попереднього договору сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (надалі - «Основний договір»), на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Відповідно до умов попереднього договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 72 852,00 грн.

Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором ведення, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З 06.03.2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу до 01.09.2022. З урахуванням наведеного, а також того факту, що позивач не зверталась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у відповідності до п. 1.1. попереднього договору стосовно основного договору, надати послугу не уявлялось можливим. При цьому п. 6.4. передбачено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

20.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначила. що наявність форс-мажорних обставин не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, у якому зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила ухвалити рішення з урахуванням позиції, викладеної у відзиві. Додатково зазначила, що відповідач підтверджує наявність заборгованості у розмірі 75 652,00 грн., проте просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки вказані нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності, яка з огляду на приписи ст. 617 ЦК України не повинна бути застосована до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з тим, що свої зобов`язання товариство не виконало внаслідок форс-мажорних обставин. Крім того, позивачем не направлялась будь-яка вимога до відповідача про повернення грошових коштів. Додатково просила суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, до 3000,00 грн.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Судом встановлено, що 29.01.2022 між сторонами укладено Попередній договір № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 Попереднього договору позивач здійснила на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 72 852,00 грн. Вказана сума, згідно положення п. 1.4 Попереднього договору, дорівнює ціні/вартості послуг відповідача за Основним договором.

Пунктом 1.6 Попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості Авансового платежу за Попереднім договором зараховується в рахунок оплати ціни послуг відповідача за Основним договором.

Сплата відповідного авансового платежу позивачем на користь відповідача підтверджується рахунком-фактурою № 70911 від 29.01.2022.

Крім того, згідно з рахунком-фактурою № 70912 від 29.01.2022 позивачем на користь відповідача сплачено 2800 грн. за медичне дослідження - розширений генетичний скринінг на 42 спадкові захворювання обміну речовин.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Враховуючи, що відповідач не виконав умови Попереднього договору у строки, визначені п.1.1 цього договору, не уклав з позивачем Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет "Комфорт" - Основний договір, медичні послуги позивачу не надав, а також беручи до уваги думку представника відповідача, яка визнала факт наявності у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості на загальну суму 75652 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При цьому, у ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16. Згідно з наявною судовою практикою стягнення визначених у судовій практиці платежів підтверджується.

Відповідно до п. 1.8 Попереднього договору, у разі відмови позивача або відповідача від укладання Основного договору у термін, передбачений п. 1.1 Попереднього договору, зобов`язання за укладеним Попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені позивачем в якості авансового платежу відповідно до п. 1.4 Попереднього договору, підлягають поверненню відповідачем позивачу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється відповідачем у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта, та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахуванням вартості фактично наданої відповідачем медичної допомоги.

В матеріалах справи мається письмова вимога позивача ОСОБА_1 про повернення авансового платежу, датована 15.03.2022.

05.04.2022 відповідачем надіслано електронний лист із підтвердженням запиту про відмову від підписання Основного договору, при цьому з вказаного листа вбачається, що він направлений у відповідь на лист позивача від 31.03.2022.

Таким чином, з 31.03.2022 у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу Авансового платежу та платежу за медичне обстеження на загальну суму 75652 грн. протягом 5 робочих днів, тобто до 05.04.2022.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у відповідача виник обов?язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» зі сплати 3% річних за період з 23.03.2022 по 29.12.2022 складає 1753,47 грн. та інфляційні втрати з 01.04.2022 по 30.11.2022 - 12781,40 грн.

Разом з тим, оскільки вимога про повернення грошових коштів прийнята відповідачем 31.03.2022, що підтверджується роздруківкою електронного листування, то в силу п. 1.8 Попереднього договору відповідальність за неповернення авансового платежу настає з 06.04.2022, а не з 23.03.2022, як зазначено у позові.

У зв`язку з наведеним, з урахуванням наявних у матеріалах розрахунків, суд самостійно провівши розрахунок 3% річних за період з 06.04.2022 по 29.12.2022, у межах заявлених позовних вимог, з розрахунку : (сума боргу станом на відповідний календарний місяць заборгованості) х 3% х (кількість прострочених днів відповідного календарного місяця заборгованості) : 365 (кількість днів у році) встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 1666,42 грн. та втрати від інфляції у розмірі 12781,40 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 28.12.2022 між ОСОБА_1 та адвокатом Бондарук Я.М. укладено Договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення від клієнта здійснити надання допомоги при подачі позову про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів за невиконання зобов`язання за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 від 29.01.2022.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що за виконання договору клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 15000,00 грн.

Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1 від 29.12.2022, підписаного позивачем та адвокатом Бондарук Я.М., останньою виконано роботи з підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду справи в суді на загальну суму 15 000,00 грн.

ОСОБА_1 здійснила оплату вартості надання правничої допомоги, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 74 від 28.12.2022.

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного суду від 01.02.2023 року у справі № 160/19098/21, відповідно до яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Зважаючи на викладене, даючи оцінку зазначеним вище аргументам, зважаючи на позицію сторін, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної представником позивача роботи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо завищення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 29.01.2022 та грошові кошти за медичне дослідження у розмірі 75 652 (сімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок; інфляційні втрати у розмірі 12 781 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят одна) гривня 40 копійок, три проценти річних у розмірі 1666 (одна тисяча шістсот шістдесят шість) гривень 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1072,53 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», ; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56;

Суддя О.О. Тиха