КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/4146/23 Головуючий у І інстанції - Коренюк А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Фінагеєва В.О.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

установив:

У березні 2023 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником/мешканцем квартири АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги від позивача, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території.

Загальна сума заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2023 року становить 4633,62 грн.

У вказаний період ОСОБА_1 здійснювала оплату послуг періодичними платежами на загальну суму 55026,93 грн.

У зв`язку із чим, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» ставиться також вимога про стягнення 3418,30 грн.- індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 1099,14 грн., а всього - 9151,06 грн.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 4633,62 грн. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, 3418,30 грн.- індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 1099,14 грн., а всього - 9151,06 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» 4633,62 грн. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, 3418,30 грн.- індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 1099,14 грн., та судовий збір у розмірі 2684 грн, а всього - 11835,06 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що не зважаючи на пряму заборону нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, процентів річних, судом першої інстанції в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», було стягнуто з неї індекс інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості.

Оплата щомісячних платежів за надані житлово-комунальні послуги згідно наданих квитанцій та договору, підтверджується квитанціями позивача та копіями платіжних доручень відповідача про оплату наданих житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з копій платіжних доручень, вона чітко вказувала період, за який здійснювалась оплата та позивач не мав законних підстав для зміни призначення платежу.

Таким чином, заборгованість, що відображена в наданому розрахунку утворилася до 01 січня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в квітні 2017 року, а відтак, вказує, що вимоги про стягнення заборгованості до 01 січня 2017 року включно задоволенню не підлягають через пропуск строку позовної давності.

Зазначає, що вона неодноразово зверталася до позивача щодо неналежного надання послуг, а також незаконного включення до вартості послуг, так званих «додаткових послуг», але жодного разу відповіді на звернення не отримувала.

Просила суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу від ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надійшов відзив, в обґрунтування якого зазначило, що апелянт в період з жовтня 2015 року здійснювала оплату за надані послуги в розмірі більше ніж місячне нарахування, а після переривання перебіг позовної давності починається спочатку.

Вказує, що єдиною підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг, а саме перерахунку за послуги є оформлені у відповідності до ст. 18 Закону України №1875 та ст.ст. 27, 28 Закону України №2189 акти- претензії, які прийняті виконавцем послуг.

Апелянтом не було надано до суду жодних актів-претензій з приводу ненадання чи надання неналежної якості послуг, які відповідали би вимогам Закону, відсутність з боку апелянта претензій за період з жовтня 2015 року по січень 2023 рок, підтверджує дотримання ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» при наданні житлово-комунальних послуг.

Структура, періодичність та строки надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій надаються Товариством відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради №307 від 09 березня 2011 року «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві».

Як вбачається зі структури тарифу, додаткові послуги не включені до тарифу та апелянту не нараховувалися.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, оскільки позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг, проте в результаті несплати коштів за житлово-комунальні послуги виникла сума заборгованості.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач є власником/мешканцем квартири АДРЕСА_1 , отримує житлово-комунальні послуги від позивача, при цьому частково виконує зобов`язання по їх оплаті, чим спричинила позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території, загальна сума заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2023 року становить 4633, 62 грн. і у вказаний період ОСОБА_1 , як вбачається із розрахунку заборгованості, здійснювала оплату послуг періодичними платежами на загальну суму 55026,93 грн.

У зв`язку із чим, позивачем ставиться вимога про стягнення 3418,30 грн. індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 1099,14 грн.

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» зазначило, що Товариством надавалися відповідачу житлово-комунальні послуги безперебійно та належним чином, утім відповідач протягом тривалого часу не оплачує отримані житлово-комунальні послуги.

Згідно ст.ст. 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції від 09 листопада 2017 року) на споживача покладається, зокрема, обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та щомісяця оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Положеннями ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.

За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» здійснює обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» не надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Будь-яких актів-претензій щодо ненадання послуг або надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.

Згідно наданого Товариством розрахунку заборгованості відповідач, за період з жовтня 2015 року по січень 2023 року, має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9151,06 грн, з яких: борг з утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 4633,29 грн; інфляційні нарахування у розмірі 3418,30 грн.; 3 % річних у розмірі 1099,14 грн.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, контр-розрахунку не надано.

Встановлення відповідних тарифів підтверджується доданими до позову доказами.

Встановленні відповідні тарифи не оскаржувалися та є чинними.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Власність, відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, зобов`язує.

Відповідач з моменту набуття права власності на квартиру став носієм не тільки прав, але й обов`язків відносно власного майна і несе тягар його утримання, відповідно до ст.322 ЦК України, якою власник зобов`язується утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена у п. 10 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» заборгованості з урахуванням трьох процентів річних та інфляційної складової.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України не може бути застосовано, оскільки, як вбачається із розрахунку заборгованості, такий строк переривався відповідачем шляхом сплати боргу періодичними платежами з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2023 року у загальній сумі 55026,93 грн.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

В.О. Фінагеєв