Номер провадження: 22-ц/813/4397/23
Справа № 947/3879/20
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Стахова Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що з належних рахунків, які розміщені у HSBC (Hongkong and Shanghai Banking Corporation; Банківська корпорація Гонконгу та Шанхаю), перерахував на належний ОСОБА_2 рахунок (Банк одержувача: JSB «Ukrgasbank», Ukraine) грошові кошти на загальну суму 26000 доларів США, а саме: 12 березня 2019 року - 12000 доларів США; 27 березня 2019 року - 9000 доларів США та 18 червня 2019 року - 5000 доларів США.

Вказував, що жодних договірних відносин, передбачених чинним законодавством України, між ними не існує, а тому отримані відповідачем грошові кошти є безпідставно набутими.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 726210,73 грн з яких: 636911,60 грн безпідставно отримані кошти, відповідно до офіційного курсу Національного банку України долара США до гривні на день звернення до суду з позовом, становить 26000 доларів США; 88411,63 грн відсотки за користування безпідставно отриманими грошовими коштами та 887,50 грн - 3 % річних і вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем наявності всіх умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Суд дійшов висновку, що позивач перерахував кошти на рахунок відповідача з власної ініціативи, зазначивши в призначенні платежу «придбання особистих товарів», отримання відповідачем коштів відбулось у не заборонений цивільним законодавством спосіб, позивач не звертався з вимогою до відповідача про повернення вказаних коштів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 червня 2022 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на суму 12000 доларів США, процентів за безпідставне користування грошима та 3% річних від суми боргу скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 доларів США, 3% річних у розмірі 334,24 долари США, проценти в розмірі 334,24 долари США. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду аргументована тим, що факти перерахунку коштів двома платежами від 28 березня 2019 року та 18 червня 2019 року на один і той самий рахунок, одному і тому самому отримувачу із зазначенням призначення таких платежів, свідчать про наявність зобов`язань між сторонами. Суд зазначив, що, зважаючи на наявність у платежах про перерахування 9000 дол. США та 5000 дол. США відомостей про те, що ці кошти спрямовані на придбання особистих товарів, перерахування позивачем із власної ініціативи цих грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача не трансформують перераховані суми у безпідставно набуте майно, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положення статті 1212 ЦК України. У разі невиконання зобов`язання, яке стало підставою для їх перерахунку, відшкодування збитків має відбуватися з інших правових підстав.

Водночас, суд вважав, що кошти у розмірі 12000 дол. США отримані відповідачем без достатньої правової підстави й підлягають поверненню позивачу, оскільки у вказаному рахунку інформація щодо призначення платежу не зазначена, будь-які відомості щодо підстав перерахування вказаної суми матеріали справи не містять.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 23.11.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд апеляційної інстанції, погодившись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 9000 дол. США та 5000 дол. США відповідно до статті 1212 ЦК України та, встановивши наявність між сторонами зобов`язальних відносин, не надав оцінки спірним правовідносинам у контексті наведених норм, належним чином не визначив фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, не дослідив дійсні обставини справи. Посилаючись на існування між сторонами договірних зобов`язань, апеляційний суд не встановив їх дійсний зміст і характер, не перевірив підстави їх виникнення (чи існувала у відповідача розумна та справедлива підстава набуття грошових коштів у такому розмірі на час їх отримання) та не визначив, які саме зобов`язання між сторонами виникли (який правочин, тощо). Установивши відсутність між сторонами договору та його укладення з визначенням умов такого правочину, суд не перевірив, чи не має місце у даному випадку безпідставне набуття відповідачем коштів позивача, про які йде мова у позові, а також підстави для їх повернення відповідно до статей 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що єдиною обставиною від якої залежить рішення суду у цій справі є наявність або відсутність факту укладення будь-якого договору стосовно перерахування грошових коштів. Також зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваному мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, вчиняється у письмовій формі. Зазначення в платіжних дорученнях «придбання особистих товарів» не підтверджує досягнення між сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу. В платіжному документі від 12.03.2019 року таке зазначення призначення платежу взагалі відсутнє. Висновок суду щодо відсутності доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення коштів вважає необґрунтованим, оскільки він спростовується матеріалами справи.

(2) Позиція інших учасників справи

Після повернення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2022 року визначеного головуючого суддю Базіль Л.В. та склад колегії суддів: Семиженко Г.В. та Склярська І.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.12.2022 року після повернення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції призначено до розгляду.

Вища рада правосуддя рішенням від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 вирішила достроково закінчити відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А. у зв`язку з закінченням відрядження суддею Базіль Л.В.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивача у судовому засіданні приймав участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) оголошений у розшук.

02.11.2023 року Головне управління національної поліції в Одеській області повідомило про те, що на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року у справі № 947/29062/19 оголошено у загальнодержавний розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заведено розшукову справу № 04059 від 12.11.2019 року. Працівниками сектору кримінальної поліції проводяться розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_2

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності трьох умов, які б підтверджували зобов`язання з безпідставного набуття майна, а саме: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Спірні грошові кошти перераховані позивачем на банківський рахунок відповідача за його власною ініціативою, в призначенні платежу зазначено «придбання особистих товарів», отримання відповідачем коштів відбулось в не заборонений цивільним законодавством спосіб, позивач не звертався з вимогою до відповідача про повернення вказаних коштів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.06.2022 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на суму 12000 доларів США, процентів за безпідставне користування грошима та 3% річних від суми боргу скасовано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000 доларів США, 3% річних у розмірі 334,24 долари США, проценти в розмірі 334,24 долари США, судові витрати в розмірі 22141 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Постанова Одеського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США скасована, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року постанова Одеського апеляційного суду від 07 червня 2022 року скасована лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США, то предметом перегляду суду апеляційної інстанції, після направлення справи на новий розгляд, є лише зазначені позовні вимоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в частині позовних вимогзазначив, що суд апеляційної інстанції, погодившись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 9000 дол. США та 5000 дол. США відповідно до статті 1212 ЦК України та, встановивши наявність між сторонами зобов`язальних відносин, не надав оцінки спірним правовідносинам у контексті наведених вище норм, належним чином не визначив фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, не дослідив дійсні обставини справи.

Посилаючись на існування між сторонами договірних зобов`язань, апеляційний суд не встановив їх дійсний зміст і характер, не перевірив підстави їх виникнення (чи існувала у відповідача розумна та справедлива підстава набуття грошових коштів у такому розмірі на час їх отримання) та не визначив, які саме зобов`язання між сторонами виникли (який правочин, тощо).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання.

Під правовою підставою збагачення повинна розумітися певна економічна мета надання майна, легітимізована відповідним юридичним фактом, або така, що ґрунтується безпосередньо на законові. Одночасна наявність цих двох елементів: відповідність збагачення економічній меті надання майна, юридичного факту (норми закону), що легітимізує цю мету, є необхідною для того, щоб збагачення однієї особи за рахунок іншої вважалося підставним та правомірним.

Залежно від того, в якій формі виражається недолік правової підстави, що породжує обов`язок повернути майно, можна виокремити, зокрема, такий вид безпідставного збагачення як збагачення, правова підстава якого була відсутньою з самого початку (ab initio sine causa). До таких можна віднести, наприклад, передачу майна за правочинами, що не відбулися (у тому числі за договорами, що не були укладені).

У такому випадку відбувається збагачення, хоча й з волі потерпілого, проте, яке не засноване на правомірному юридичному фактові. Таке збагачення виникає внаслідок передачі майна як виконання за договором, який не було укладено.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів ОСОБА_2 27.03.2019 року у розмірі 9000 доларів США; 18.06.2019 року у розмірі 5000 доларів США.

Кошти перераховані на рахунок відповідача (Банк одержувача: JSB «Ukrgasbank», Ukraine, поточний рахунок: НОМЕР_2 ) з рахунків, які належать позивачу та розміщені у HSBC (Hongkong and Shanghai Banking Corporation) (Банківська корпорація ОСОБА_4 та Шанхаю).

В графі міжбанківська інформація за вказаними платежами зазначено «придбання особистих товарів».

Платником зазначено ОСОБА_1 , отримувачем ОСОБА_5 .

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 26000,00 доларів США (5000 доларів США, 9000 доларів США, 12000 доларів США), яка повернута на адресу позивача з відміткою «за не запитом».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка вимагає повернення безпідставно отриманого майна, повинна довести факт передачі такого майна відповідачу чи перебування спірного майна у відповідача, а відповідач, в свою чергу, повинен довести наявність підстав перебування у нього такого майна.

В матеріалах справи відсутні докази укладання між сторонами договорів у письмовій формі.

Зазначення в платежах про перерахування 28.03.2019 року 9000 доларів США, та 18.06.2019 року - 5000 доларів США інформації «придбання особистих товарів» не свідчить про наявність між сторонами договірних відносин з приводу отримання відповідачем 9000 доларів США та 5000 доларів США, оскільки не містить істотних умов, притаманних для договору купівлі-продажу.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, то отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США є безпідставно отриманими у розумінні статті 1212 ЦК України, а тому підлягають поверненню позивачу.

Проте суд першої інстанції вказані обставини не врахував, не надав належної оцінки доказам у справі, при цьому, зазначаючи про відсутність в матеріалах справи доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення вказаних коштів не звернув уваги на письмову вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 26000 доларів США.

За таких обставини апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 14000 доларів США (5000 доларів США + 9000 доларів США).

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США задовольнити.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 7262,11 грн, витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції складають 12632 грн, витрати на залучення перекладача складають 2827 грн, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 10893,16 грн, витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції складають 17875,92 грн, всього 51490,19 грн.

За подання касаційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 7751,86 грн, що підтверджується квитанцією від 25.07.2022 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 32065,53 грн (51490,19 грн х 47,22% = 24313,67 грн + 7751,86 грн).

Посилання представника позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу понесених в суді касаційної інстанції колегія судді не приймає, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивач в касаційній скарзі просив стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанції у розмірі 29349,40 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7741,86 грн.

Під час розгляду справи у Верховному Суді позивачем як не зазначалося про стягнення витрат на правничу допомогу понесених в суді касаційної інстанції, так і не надавалося доказів.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384, 444 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США та 9000 доларів США задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , грошові кошти у розмірі 14000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , судові витрати у розмірі 32065,53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Н.В. Стахова