Ухвала

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 314/4732/19

провадження № 61-8177ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , в якому просив:

- визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу транспортного засобу від 11 лютого 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак

НОМЕР_1 ;

- визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування транспортного засобу від 13 квітня 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вільнянський районний суд Запорізької області своїм рішенням

від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 задовольнив.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу

від 11 лютого 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN,

2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнав недійсним договір дарування транспортного засобу від 13 квітня 2016 року - автомобіля марки VOLKSWAGEN TIGUAN, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

Запорізький апеляційний суд своєю постановою від 15 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишив без задоволення. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року залишив без змін.

Не погодившись з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постановою Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 оскаржили їх в касаційному порядку.

Верховний Суд своєю постановою від 16 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнив частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 червня 2021 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-13092св21).

Запорізький апеляційний суд своєю постановою від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнив частково. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовив.

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 21 березня 2023 року.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року направлений заявниці рекомендованим листом за № 903 та отриманий останньою 01 травня 2023 року, що підтверджується інформацією щодо направлення поштових відправлень Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», з вказівкою часу приймання та отримання, згідно з номером ідентифікатора поштового відправлення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Проаналізувавши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та додані до нього матеріали, зокрема, доказ отримання повного тексту постанови суду, зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, суд дійшов висновку, що наявні підстави для його поновлення.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Щодо підстав касаційного оскарження

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на:

- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку);

- пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункти 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України), а також суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1-4

частини третьої статті 411 ЦПК України).

Заявниця зазначає, що ця касаційна скарга подана з підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, відповідно до яких не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Проте, сама лише вказівка на підпункти «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України без належного обґрунтування та за відсутності належних доказів, не може бути визнана судом підставою для відкриття касаційного оскарження у малозначних справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.

Також у касаційній скарзі заявниця як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України.

Однак, саме по собі посилання на пункти 5, 8 частини першої

статті 411 ЦПК України також без відповідного обґрунтування, в чому саме полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Разом з тим, Верховний Суд також зауважив, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини третьої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі обов`язково повинно бути зазначено, в чому саме полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права, що унеможливило встановленняфактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку заявниці, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Заявниця повинна зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на її думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, на які посилається заявниця, а саме, в чому полягає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції,

та додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали, касаційний суд, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, не врахує як підставу касаційного оскарження судового рішення пункти 5, 8 частини першої та пункт 4 частини третьої

статті 411 ЦПК України.

Щодо сплати судового збору

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З огляду на зміст судових рішень, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у жовтні 2019 року з двома немайновими вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування автомобіля.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено на 2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року - 1 921 грн.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 0,4 = 768,40 грн).

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми (768,40 грн х 200 % =1 536,80 грн).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (1 536,80 грн х 2 = 3 037,60 грн).

Отже, ОСОБА_1 слід сплатити суму судового збору у розмірі 3 037,60 грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за наступними реквізитами: отримувач коштів ? ГУК у місті Києві/Печерський район/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

До касаційної скарги додано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання вказаної касаційної скарги.

Клопотання мотивоване тим, що дохід ОСОБА_1 як фізичної

особи-підприємця за 2020 рік становив 812,73 грн, за 2021 рік - 1 000 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних

осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів

та утриманих податків від 16 вересня 2022 року за період за 1 квартал

2019 року по 2 квартал 2022 року. Інших доходів заявниця не має. Разом

з тим, на її утриманні знаходиться неповнолітня донька - ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення проживає

з нею. В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 існує заборгованість за аліментами, яка складає 121 545,03 грн.

Отже, скрутний матеріальний стан заявниці не дозволяє їй сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у зв`язку з із цим обставини, зазначені вище, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, а тому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є:

а) військовослужбовці;б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня 2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).

Надані заявницею відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків

від 16 вересня 2022 року за період за 1 квартал 2019 року по 2 квартал 2022 року не є беззаперечним і достатнім доказом її скрутного майнового стану та не підтверджує з достовірністю тієї обставини, що вона не може сплатити судовий збір, оскільки заявниця не надала доказів про наявність чи відсутність інших доходів, рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними. Тому заявниці необхідно надати належні докази, що можуть бути підставою для перевірки обставин, зазначених у клопотанні про звільнення від сплати судового збору (зокрема, довідку органу фіскальної служби про доходи за попередній календарний 2022 рік, а також довідки про склад сім`ї, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківських документів про відсутність на рахунках коштів, довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, доказів про наявність чи відсутність рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними, тощо).

Враховуючи зазначене, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, заявниці необхідно сплатити судовий збір у визначеному розмірі відповідно до закону за подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Разом з тим, за наявності визначених законом підстав, заявниця не позбавлена права звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням, обґрунтованим вищевказаними доказами, про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру.

Щодо змісту касаційної скарги

З огляду на прохальну частину касаційної скарги, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області

від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 21 березня 2023 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України заявнику слід уточнити свої вимоги щодо оскаржуваних судових рішень, оскільки касаційна скарга містить посилання на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, яке скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

Отже, заявниці необхідно уточнити вимоги касаційної скарги, зокрема, вказати рішення (ухвалу, постанову), що оскаржується, із зазначенням дат їх ухвалення та викласти свої вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 409 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі,

якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення недоліків, а саме: 1) уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням, в чому саме полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права; 2) документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; 3) уточнити прохальну частину касаційної скарги.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку

на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 21 березня

2023 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 березня 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська