4-с/465/25/23
Ухвала

Іменем України

14.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), -

встановив:

Скаржник звернувся до суду із скаргою на дії Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у цивільній справі №2-99/06. Скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2006р. у цивільній справі №2-99/06 позов ЗAT «Український мобільний зв`язок» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» 240 368 (двісті сорок тисяч триста шістдесят вісім) гривень 11 коп. заборгованості та державного мита. На підставі рішення суду видано виконавчий лист №2-99 від 04.04.2006р. Франківським ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та арешту всього майна, включаючи квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 встановлено наявні обтяження за №73448687 та №7615038 щодо вищевказаної квартири, на підставі виконавчого листа № 2-99/06. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.08.2010 року скасовано забезпечення позову від 06.12.2005р. у справі №2-99/06 та знято арешт із квартири АДРЕСА_2 . З відповідей Франківського ВДВС вбачається, що у відділі перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-99/06, виданого Франківським районним судом м. Львова 04.04.2006р., зокрема ВП № 8025186, ВП №21320525, ВП №29892876, виконавчі документи у яких повернені стягувачу без виконання. Зазначає, що з березня 2013 року станом на сьогоднішній день у Франківському ВДВС відсутні провадження щодо примусового стягнення з скаржника у користь ЗАТ «УМЗ» вищезазначеної суми заборгованості, а відповідно до п.2 розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби», матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-99, виданого 04.04.2006р. Франківським районним судом м. Львова знищені, а інших виконавчих листів на виконанні у відділі не значаться. Відтак, зважаючи на те, що виконавчі листи з приводу примусового виконання рішення суду повернуті стягувачу без виконання, просить скаргу задоволити та зобов`язати Франківський ВДВС зняти арешт та реєстрації обтяжень з квартири АДРЕСА_2 , накладених на підставі виконавчого листа №2-99/06, виданого 04.04.2006р. Франківським районним судом м. Львова.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно вимог ч.1 і ч.2 ст.450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представник скаржнника ОСОБА_1 - адвокат Суптель В.О. подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності, просить скаргу задоволити та зобов"язати орган державної виконавчої служби скасувати арешт та обтяження на квартиру.

Зважаючи на розумні строки розгляду скарг даної категорії, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними матеріалами цивільної справи за відсутності учасників судового процесу.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст скарги, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2006р. у цивільній справі №2-99/06 позов ЗАТ "Український мобільний зв"язок" задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв"язок" 240 368 (двісті сорок тисяч триста шістдесят вісім) гривень 11 коп. та 1700 (дна тисяча сімсот) гривень 00 коп. сплаченого державного мита.

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 17.02.2006р.

На виконання рішення суду у цивільній справі 04.04.2006р. видано виконавчий лист №2-99/06.

Постановою головного державного виконавця ВДВС у Франківському районі м. Львова Єфіменко В.А. від 13.11.2006р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на частку квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.08.2010р. у цивільній справі №2-99/06 скасовано забезпечення позову від 06.12.2005р. у справі за позовом ЗAT «Український мобільний зв`язок» до ОСОБА_1 пр стягнення боргу, знято арешт з квартири АДРЕСА_2 .

Зокрема, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 перебувала у спільній сумісній власності, відтак дана квартира в цілому не може бути об"єктом забезпечення позову.

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Кусого А.В. від 15.08.2008р. у виконавчому провадженні №8025186 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-99/06 накладено арешт на все майно в сумі погашення заборгованості, що належить ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Кусого А.В. від 07.10.2009р. у виконавчому провадженні №8025186 виконавчий лист №2-99/06 повернуто стягувачу.

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Кусого А.В. від 13.09.2010р. відкрито виконавче провадження №21320525 з виконання виконавчого листа №2-99/06.

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Кусого А.В. від 21.09.2010р. у виконавчому провадженні №21320525 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-99/06 накладено арешт на все майно в сумі погашення заборгованості, що належить ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Кусого А.В. від 02.12.2010р. у виконавчому провадженні №21320525 виконавчий лист №2-99/06 повернуто стягувачу.

Постановою державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Савки О.М. від 17.11.2011р. відкрито виконавче провадження №29892876 з виконання виконавчого листа №2-99/06, накладено арешт на все майно в сумі погашення заборгованості, що належить ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Франківського ВДВС ЛМУЮ Павлишина Т.І. від 25.03.2013р. у виконавчому провадженні №29892876 виконавчий лист №2-99/06 повернуто стягувачу.

Згідно листів В.о. начальника Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Нагорняка В.Я. від 30.12.2022р. №43735 та від 24.03.2023р. №29410, встановлено наявність обтяжень №7344868 та №7615038 щодо квартири АДРЕСА_2 , накладених на підставі виконавчого листа №2-99, виданого 04.04.2006р. Франківським районним судом м. Львова, матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-99, виданого 04.04.2006р., знищені.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Приймаючи рішення про повернення виконавчого документа стягувачем державний виконавець не виконав належним чином своїх обов`язків, оскільки не вирішив питання про зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачеві.

Наявність арешту на належне скаржнику майно обмежує його право на вільне розпорядження майном та права інших осіб, що є співвласниками квартири, але не є стороною процесу.

Державним виконавцем не наведено належними та допустимими доказами правомірності накладення арешту на майно скаржника, на даний час, а наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про накладення арешту перешкоджає останньому вільно розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17 незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Суд вважає, що скаржником доведено неправомірність дій посадових осіб Франківського ВДВС в частині незняття арешту з квартири, оскільки виконавчі листи повернені стягувачу без виконання, виконавчі провадження відсутні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершеному виконавчому провадженні порушує право власності скаржника, яке підлягає захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна скаржника.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У п.1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 роз"яснено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.447 453 ЦПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволити.

Визнати неправомірними дії уповноважених посадових осіб Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) щодо не зняття арешту з квартири АДРЕСА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-99/06, виданого Франківським районним судом м. Львова 04.04.2006р.

Зобов"язати уповноважених посадових осіб Франківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) зняти арешт та обтяження з квартири АДРЕСА_2 , накладених при примусовому виконанні виконавчого листа №2-99/06, виданого Франківським районним судом м. Львова 04.04.2006р.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. Кузь