ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5288/23 Справа № 243/381/22 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/381/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне некомерційне підприємство Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2023 року, яке постановлено суддею Сидоренко І.О., у режимі дистанційного судового провадження на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 вернулася до суду з позовом до КНП Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що наказом № 157-к/тр від 29 листопада 2021 року її було звільнено з роботи 30 листопада 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. До цього періоду вона працювала у відповідача з 10 вересня 1997 року до 20 березня 2002 року лікарем лаборантом та лаборантом з вищою освітою бактеріологічного відділу. За весь цей період жодної догани не мала, натомість регулярно підвищувала свою кваліфікацію як фахівця та кваліфікаційну категорію, як спеціаліста по бактеріології. Неодноразово проходила курси підвищення кваліфікації, навчалася в Харківській медичній академії післядипломної освіти за спеціалізацією «Бактеріологія», отримала звання лікаря спеціаліста з бактеріології. Пройшла курси кваліфікації та має право проводити дослідження за напрямками «Холера» та «Туберкульоз».

Зазначає, що таку кваліфікацію в бактеріологічній лабораторії мала тільки вона, інші бактеріологи мали нижчі категорії. Однак, при вирішенні питання щодо звільнення, адміністрація цього не врахувала. Залишений на роботі ОСОБА_2 має другу категорію по бактеріології, а вона має вищу категорію. Також ОСОБА_2 має менший стаж роботи.

Крім того позивач зазначила, що згідно листа МОЗ України від 15 грудня 2021 року № 112-08/37410/2-21 зазначено, що «професіонали з вищою немедичною освітою до набрання чинності наказу № 588 зараховані на лікарські посади в закладах охорони здоров`я, зберігають право на подальшу роботу на лікарських посадах тих же найменувань».

Також позивач посилається на те, що рішенням профспілкового комітету, який діє у КНП «МКЛ м. Слов`янська» (протокол № 15 від 16 вересня 2021 року), згода на звільнення бактеріолога ОСОБА_1 була надана із порушенням вимог ст.43 КЗпП.

Відповідно до вимог частини 8 статті 43 КЗпП, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Таким чином, на час звільнення позивача, зазначене вище рішення про згоду звільнення бактеріолога бактеріологічної лабораторії ОСОБА_1 за пунктом 1 ст. 40 КЗпП втратило чинність. Роботодавець здійснив звільнення без дозволу профспілкової організації.

Позивач в позові зазначила, що в результаті незаконного звільнення було порушено звичайний спосіб життя позивача - втрачено звичне коло спілкування із співробітниками лікарні, всі знайомі та колишні пацієнти ставили неприємні питання. Позивач втратила нормальні життєві зв`язки, їй доводиться докладати значних зусиль, щоб перебудувати все своє життя, яке раніше було наповнене змістом - улюбленою роботою, повагою співробітників та пацієнтів. Вона нервує, що позначається на її взаєминах із чоловіком, в сім`ї. А чоловіку не можна нервувати - він інвалід другої групи. Також позивач змушена звернутися до сімейного лікаря за медичною допомогою, та до лікаря-психіатра. Ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану за весь цей період часу, - теж докладають моральних страждань.

У зв`язку з викладеним, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд скасувати наказ № 157-к/тр-к від 29 листопада 2021 року в частині звільнення позивача з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити за попереднім місцем роботи на посаді бактеріолога бактеріологічної лабораторії КНП СМР «Міська клінічна лікарня м. Слов`янськ», стягнути з відповідача на її користь суми втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - за період з дати її незаконного звільнення і до дати поновлення ОСОБА_1 на роботі згідно судового рішення та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50 000 гривен.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 157-к/тр-к від 29 листопада 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади бактеріолога бактеріологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді бактеріолога бактеріологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська».

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 289 809 грн. 68 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів та моральну шкоду у сумі 25 000 грн.

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 190 грн. 88 коп.

Стягнуто Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» судовий збір на користь держави у розмірі 992 грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання в межах стягнення суми за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаюсь на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення по справі не надано належної оцінки тому, що спеціальність, за якою ОСОБА_1 має освіту, відсутня в переліку наказу МОЗ України від 24 лютого 2021 року № 346 та вона не матиме права обіймати посаду бактеріолога з 01 вересня 2024 року. Про невідповідність освіти позивача було неодноразово проінформовано завідувачем лабораторії, а також керівництвом закладу листом № 01/16-84 від 20 жовтня 2021 року.

Водночас, інший бактеріолог ОСОБА_2 має спеціальність «Бактеріологія», яка є профільною освітою за його місцем роботи. Вказана спеціальність відповідає вимогам, які ставляться наказом МОЗ України від 24 лютого 2021 року № 346 до освіти лаборанта бактеріологічної лабораторії.

Наведене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач має більш високу кваліфікацію ніж ОСОБА_2 .

Також апелянт зауважує, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що ОСОБА_2 має безперервний стаж в установі відповідача 18 років, в той час як позивач лише 8 років, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи.

Крім того апелянт посилається на те, що відповідно до ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та посилаючись на те, що позивачем у протиправний спосіб зтягнуто розгляд справи більш ніж на рік, судом протиправно розраховано середній заробіток за півтора року, а не за рік.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць.

Крім того апелянт зауважує, що позивачем не доведено заподіяння їй моральних страждань, необґрунтовано їх розмір, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є незаконним, оскільки не містить жодного обґрунтування розміру морального відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, наказом директора КНП Слов`янської міської ради «МКЛ м. Слов`янська» № 315 від 15 вересня 2021 року «Про оптимізацію штатної чисельності працівників КНП «МКЛ м. Слов`янська», створено робочу групу для розробки заходів щодо оптимізації штатної чисельності працівників, робочій комісії наказано розробити заходи щодо оптимізації чисельності працівників, керівникам підрозділів наказано узгодити з начальником відділу кадрів пропозиції щодо звільнення працівників, а також начальнику відділу кадрів наказано: підготувати перелік посад, які підлягають скороченню зі штатного розпису (додаток 2); підготувати списки працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників (додаток 3); підготувати письмові повідомлення про планове вивільнення та пропозиції щодо переведення на інші посади; надати працівникам, які підлягають звільненню, про наступне вивільнення у термін згідно діючого законодавства.

У додатку 2 до наказу № 315 від 15 вересня 2021 року наведено Перелік посад, які підлягають скороченню зі штатного розпису, в якому встановлено, що за Бактеріологічною лабораторією визначено кількість ставок 4, з них: бактеріолог 2 ставки; фельдшер-лаборант, лаборант 1 ставка; молодша медична сестра (молодший медичний брат) (санітарка, санітар) 1 ставка.

Списком працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату та чисельності станом на 01 грудня 2021 року, який наведено у Додатку 3 до наказу № 315 від 15 вересня 2021 року, визначено, що у Бактеріологічній лабораторії КНП МКЛ м. Слов`янська, звільненню підлягають бактеріологи ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 попереджена про подальше її звільнення у зв`язку зі скороченням штатної чисельності працівників у КНП Слов`янської міської ради «МКЛ м. Слов`янська», що підтверджується відповідним повідомленням № 13 від 28 вересня 2021 року.

Наказом № 157-к/тр-к від 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади бактеріолога бактеріологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» у зв`язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди позивач посилалась на незаконність її звільнення, оскільки вона має вищу кваліфікаційну категорію за спеціалізацією «Бактеріологія» в порівнянні з робітником, який був залишений на роботі, тому саме вона мала переважне право на залишення на робочому місці. Крім того позивач посилалась на те, що її звільнення було здійснено з порушенням вимог ч. 8 статті 43 КЗпП, оскільки розірвання трудового договору мало місце пізніше ніж місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), тобто, на час звільнення позивача рішення про згоду звільнення бактеріолога бактеріологічної лабораторії ОСОБА_1 за пунктом 1 ст. 40 КЗпП втратило чинність.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що засідання профспілкового комітету КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська» відбулось за відсутності позивача. Крім того, рішення про звільнення ОСОБА_1 у вигляді відповідного наказу прийняте зі спливом місячного строку для ухвалення такого рішення, встановленого після надання згоди на таке звільнення профспілковою організацією.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 мала більш високу кваліфікацію за ОСОБА_2 , у зв`язку з чим мала переважне право на залишення на займаній посаді бактеріолога бактеріологічної лабораторії Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють порядок вивільнення працівника, які є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі чи не попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Як убачається із матеріалів справи, Наказом директора КНП Слов`янської міської ради «МКЛ м. Слов`янська» № 315 від 15 вересня 2021 року «Про оптимізацію штатної чисельності працівників КНП «МКЛ м. Слов`янська», створено робочу групу для розробки заходів щодо оптимізації штатної чисельності працівників, робочій комісії наказано розробити заходи щодо оптимізації чисельності працівників, керівникам підрозділів наказано узгодити з начальником відділу кадрів пропозиції щодо звільнення працівників, а також начальнику відділу кадрів наказано: підготувати перелік посад, які підлягають скороченню зі штатного розпису (додаток 2); підготувати списки працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників (додаток 3); підготувати письмові повідомлення про планове вивільнення та пропозиції щодо переведення на інші посади; надати працівникам, які підлягають звільненню, про наступне вивільнення у термін згідно діючого законодавства.

У додатку 2 до наказу № 315 від 15 вересня 2021 року наведено Перелік посад, які підлягають скороченню зі штатного розпису, в якому встановлено, що за Бактеріологічною лабораторією визначено кількість ставок 4, з них: бактеріолог 2 ставки; фельдшер-лаборант, лаборант 1 ставка; молодша медична сестра (молодший медичний брат) (санітарка, санітар) 1 ставка.

Списком працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату та чисельності станом на 01 грудня 2021 року, який наведено у Додатку 3 до наказу № 315 від 15 вересня 2021 року, визначено, що у Бактеріологічній лабораторії КНП МКЛ м. Слов`янська, звільненню підлягають бактеріологи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Під час наведеної вище підготовки та проведення скорочення штатної чисельності працівників КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська», у бактеріологічній лабораторії скороченню, з-поміж інших, підлягали дві посади лікарів-бактеріологів, до числа яких потрапила і позивач ОСОБА_1 . При цьому керівництвом розглядались кандидатури на залишення на займаних посадах лікарів-бактеріологів, а саме питання щодо залишення на посаді вирішувалось відносно двох лікарів-бактеріологів: ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 попереджена про подальше її звільнення у зв`язку зі скороченням штатної чисельності працівників у КНП Слов`янської міської ради «МКЛ м. Слов`янська», що підтверджується відповідним повідомленням № 13 від 28 вересня 2021 року.

Як убачається із матеріалів справи, сторонами по справі не заперечується факт скорочення штатної чисельності працівників КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська» та при вивільненні позивача ОСОБА_1 з роботи, відповідачем дотримано строк та порядок попередження про наступне вивільнення та не запропоновано вакантні посади, оскільки на момент вивільнення позивача у штаті підприємства були відсутні вакантні посади деяких категорій працівників, що відповідає ст.49-2 КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в першу чергу, підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 583/874/16-ц, поняття кваліфікації включає в себе освітній рівень працівника, стаж його роботи, здатність виконувати особливі доручення. Це поняття є оціночним та визначається у кожному конкретному випадку в залежності від обов`язків за посадою.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 зазначено, що під кваліфікаційними вимогами слід розуміти освіту, досвід роботи, спеціальні знання та вміння працівника.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18, від 20 серпня 2018 року у справі № 537/1621/17, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

У випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.

У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників (див. постанови Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 360/2308/20, від 27 лютого 2020 року у справі № 620/1941/19, на які посилається АТ «Укртрансгаз» у касаційній скарзі).

Матеріалами справи установлено, що під час підготовки та проведення скорочення штатної чисельності працівників КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська», у бактеріологічній лабораторії скороченню, з-поміж інших, підлягали дві посади лікарів-бактеріологів, до числа яких потрапила і позивач ОСОБА_1 . При цьому керівництвом розглядались кандидатури на залишення на займаних посадах лікарів-бактеріологів, а саме питання щодо залишення на посаді вирішувалось відносно двох лікарів-бактеріологів: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач по справі зазначає, що вона мала переважне право на залишення на роботі в порівнянні ОСОБА_2 , оскільки вона має більш високу кваліфікаційну категорію по бактеріології, спеціалізацію та досвід роботи в порівнянні з тими робітниками, які залишилися працювати в лабораторії.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 08 листопада 2018 року проходила атестацію в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації і наказом № 63 їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності бактеріологія, що підтверджується копією Посвідчення про кваліфікаційну категорію № 1/12 (том 1 а.с.17).

08 листопада 2018 року ОСОБА_2 пройдено атестацію в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим йому видано Посвідчення про кваліфікаційну категорію № 11/3, згідно з яким ОСОБА_2 присвоєно другу кваліфікаційну категорію зі спеціальності бактеріологія (том 1 а.с.135).

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціалізацією «Бактеріологія», в порівнянні з другою кваліфікаційною категорією присвоєною ОСОБА_2 , що безумовно свідчить про те, що позивач має переважне право на залишення на роботі, оскільки має більш високу кваліфікацією.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що позивач має більш високу кваліфікацію ніж ОСОБА_2 так як при ухваленні рішення по справі судом не надано належної оцінки тому, що спеціальність, за якою ОСОБА_1 має освіту, відсутня в переліку наказу МОЗ України від 24 лютого 2021 року № 346 та вона не матиме права обіймати посаду бактеріолога з 01 вересня 2024 року. Про невідповідність освіти позивача було неодноразово проінформовано завідувачем лабораторії, а також керівництвом закладу листом № 01/16-84 від 20 жовтня 2021 року, з огляду на те, що Міністерство охорони здоров`я своїм листом № 11.2-08/4734/2-22 від 17 лютого 2022 року на адресу Обласного комітету Донецької обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я, повідомило останньому, що за результатами розгляду документів ОСОБА_1 , яка закінчила у 1997 році Харківський державний університет за спеціальністю «Фізика біологічних систем», у 2010 році отримала дозвіл від МОЗ на продовження обіймання посади лікаря-бактеріолога, у 2011 році пройшла курси спеціалізації та отримала сертифікат спеціаліста за спеціальністю «Бактеріологія», має стаж роботи на посаді бактеріолога, у 2018 році пройшла атестацію на присвоєння вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «Бактеріологія», можна вважати, що вона має право на обіймання посади бактеріолога.

Крім того слід зауважити, що в розпорядженні керівництва установи відповідача на момент вирішення відповідного питання щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату, була відсутня така підстава скорочення як те, що освіта позивача не відповідає займаній нею посаді.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню зважаючи на присвоєння ОСОБА_1 вищої кваліфікаційної категорії за спеціалізацією «Бактеріологія», в порівнянні з другою кваліфікаційною категорією присвоєною ОСОБА_2 .

Також судом першої інстанції при ухваленні рішення враховано той факт, що загальний трудовий стаж позивача, пов`язаний із бактеріологією складає більше 24 років, при цьому безперервний стаж на посаді лікаря-бактеріолога (враховуючи звільнення з КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» шляхом переведення до КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська») становить більше 19 років, з них більше 8 років в установі відповідача. Слід також додати, що позивач розпочала свою трудову діяльність - саме у відповідача у 1997 році.

Крім того враховано, що ОСОБА_1 постійно брала участь у тренінгах, зокрема: «Організація лабораторної діагностики ТБ методом прямої мікроскопії мазка мокроти та контроль за якістю досліджень», який проводився з 10 до 13 липня 2012 року Донецькою обласною громадською організацією «Зупинимо туберкульоз»; «Бактеріологічна діагностика туберкульозу із застосуванням щільних середовищ. Контроль якості досліджень», який проводився з 24 до 28 березня 2014 року Державною службою України з питань протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та інших соціально небезпечних захворювань; «Інфекційний контроль у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії», що проводився 24 травня 2021 року ТОВ «МЦФЕР Україна»; «Імунопрофілактика імуноскомпроментованих осіб», який проводився 07 квітня 2021 року ГО «Всеукраїнська асоціація дитячої імунології»; «Менінгококова інфекція і вакцинація: «Червоні прапорці» для сімейних лікарів», що проводився 20 лютого 2021 року ГО «Академія сімейної медицини України»; «Патогенетичні маркери і критерії діагностики порушень системи гемостазу при НКІ COVID-19».

При цьому, Міністерство охорони здоров`я України своїм листом за вих. № 11.02-7/21 від 12 жовтня 2010 року на адресу Головного управління охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації фактично дозволило продовжити ОСОБА_1 роботу на посаді лікаря-бактеріолога після проходження курсів спеціалізації з цієї спеціальності і отримання сертифіката лікаря-спеціаліста.

Також судом першої інстанції враховано, що відповідно до Довідки від 16 вересня 2022 року, ОСОБА_2 працює в КНП Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» з 09 липня 2003 року до 30 вересня 2012 року на посаді лаборанта бактеріологічної лабораторії, з 01 жовтня 2012 року по теперішній час на посаді бактеріолога бактеріологічної лабораторії.

Тому посилання в апеляційній сказі на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неповне з`ясування обставин справи, оскільки не враховано, що ОСОБА_2 має безперервний стаж в установі відповідача 18 років, в той час як позивач лише 8 років, колегія суддів вважає безпідставними, так як судом першої інстанції було надано оцінку вказаним обставинам, та суд дійшов правильного висновку про те, що загальний трудовий стаж позивача, пов`язаний із бактеріологією складає більше 24 років, при цьому безперервний стаж на посаді лікаря-бактеріолога (враховуючи звільнення з КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» шляхом переведення до КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська») становить більше 19 років, з них більше 8 років в установі відповідача.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до статті 43 Кодексу Законів про Працю України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Відповідно до вимог частини 8 статті 43 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Однак, засідання профспілкового комітету КНП СМР «МКЛ м. Слов`янська» відбулось за відсутності позивача. Крім того, рішення про звільнення ОСОБА_1 у вигляді відповідного наказу прийняте зі спливом місячного строку для ухвалення такого рішення, встановленого після надання згоди на таке звільнення профспілковою організацією, що свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 43 43 КЗпП України при вивільненні позивача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та становить 289 809,68 гривень, розрахунок якого перевірено колегією суддів і з яким колегія суддів погоджується, оскільки вказаний розмір визначний на підставі Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При цьому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем у протиправний спосіб затягнуто розгляд справи більш ніж на рік, тому судом протиправно розраховано середній заробіток за півтора року, а не за рік, як того вимагає ст.235 КЗпП України, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Конструкція ч.1 ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

У свою чергу, системний аналіз і тлумачення приписів ст.235 КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника. При цьому, вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Таким чином, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Відтак, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року, у справі № 6-511цс16, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року, справа 826/808/16.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тому у позивача не виникає обов`язку заявлення окремої позовної вимоги з цього приводу.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено заподіяння їй моральних страждань, необґрунтовано їх розмір, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є незаконним, оскільки не містить жодного обґрунтування розміру морального відшкодування, з огляду на наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції визначив залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Слов`янської міської ради «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: