П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023року м. Київ

Справа № 752/4337/23

Провадження: № 22-ц/824/8007/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В. В., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Плискань Ірини Олегівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Поряд.ок управління нерухомістю», про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

у с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку із збройною агресією та повномасштабним вторгненням РФ на територію України вона була вимушена виїхати за межі України у лютому 2022 року. 12 березня 2022 року вона дізналась від сусідів, що квартира № 1121 , власником якої є відповідач, затоплює усі квартири, що знаходяться нижче 11 поверху. Потік води був настільки сильним, що протікання було помітним навіть на фасаді будинку. Повернувшись в кінці березня додому, вона виявила сліди затоплення майже по усій квартирі. 08 квітня 2022 року було складено акт про залиття належної їй квартири. Причиною залиття квартири став зірваний у рукомийнику кран у квартирі № 1121 , внаслідок чого вода опинилась на підлозі і через високий тиск затопила по стояку квартири, що знаходяться на нижніх поверхах. Згідно звіту про оцінку відновлювального ремонту квартири № 1021 , їй, позивачці, внаслідок залиття квартири завдано матеріального збитку у розмірі 447 927,25 грн. Також, внаслідок залиття квартири їй було завдано моральної шкоди, яку вона, ОСОБА_1 , оцінила у 90 000 грн.

В забезпечення даного позову, ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила накласти арешт на нерухоме майно,належне ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме, квартиру АДРЕСА_4 . Заява обґрунтована тим, що відповідач фактично відмовився відшкодувати завдану ним шкоду, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що він у майбутньому вчинить дії щодо відчуження належного йому майна (квартири) з метою уникнення звернення стягнення на вказане майно у разі задоволення позову та виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Плискань І.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що, як у самому змісті позовної заяви, так і у її прохальній частині, відповідачем вказано ОСОБА_2 . До позову долучено докази належності саме ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 , яка стала причиною залиття належної позивачці квартири, і на яку остання в якості забезпечення позову просила накласти арешт. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що позов пред`явлено до іншої особи, а саме ОСОБА_2 . Зазначення у шапці позовної заяви відповідачем ОСОБА_2 є лише опискою і, з урахуванням викладеного, не свідчить, що позов пред`явлено саме до цієї особи, відповідно висновки суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову з цих підстав (позов пред`явлено до іншої особи) є помилковими.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Правом відзиву відповідно до вимог ст. 363 ЦПК України відповідач не скористався.

В судовому засіданні адвокат Плискань І. О. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Вислухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач просив застосувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту квартиру, власником якої не є відповідач ОСОБА_2 .

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно положень статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема: повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Згідно положень статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Так, у поданій ОСОБА_1 позовній заяві та заяві про забезпечення позову відповідачем вказано ОСОБА_2 .

Однак, в подальшому по тексту поданих заяв позивачка відповідачем зазначає саме ОСОБА_2 , якому на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , яка стала причиною затоплення належної їй, позивачці квартирі, та на яку, в якості забезпечення пред`явленого позову вона просила накласти арешт.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 447 927,25 грн та моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. До позовної заяви долучено докази, а саме, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо належності квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 .

У прохальній частині заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_2 .

Зміст поданих ОСОБА_1 заяв, їх прохальних частин та додані до них докази свідчать про те, що позов пред`явлено саме до ОСОБА_2 , а не до ОСОБА_2 , як помилково вважав суд першої інстанції.

Зазначення лише у вступній частині заяви відповідачем ОСОБА_2 свідчить лише про допущення заявником описки у по-батькові відповідача, та, відповідно не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині не можуть вважатись правильними.

Вирішуючи питання забезпечення позову, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 537 927,25 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Виходячи із загальновідомих обставин щодо орієнтовної ринкової вартості нерухомості у місті Києві, колегія суддів відзначає, що вартість майна, на яке позивачка просить накласти арешт (в середньому близько 4 000 000 грн), значно перевищує розмір заявлених позовних вимог (537 927,25 грн).

Однак, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову заявницею не було надано належних та допустимих доказів співмірності заходів забезпечення позову заявленимпозовним вимогам, зокрема, дійсної вартості нерухомого майна, належного відповідачу, на яке вонапросила накласти арешт. Вказане питання також не було досліджено судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Вимог про накладення арешту на нерухоме майно відповідача в межах ціни позову або на його частину заявницею не заявлено, а суд, в силу приписів статті 13 ЦПК України, позбавлений можливості вирішити питання забезпечення позову в інший спосіб, ніж про це заявлено позивачем.

В будь-якому випадку, випадку ОСОБА_1 не позбавлена права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про відмову в забезпеченні позову у обраний ОСОБА_1 спосіб.

Суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про відмову у забезпеченні позову, однак допустив порушення норм процесуального права, та, як наслідок, помилково вважав, що позивачка просила застосувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту квартиру, власником якої не є відповідач ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Плискань Ірини Олегівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року змінити, вклавши її мотивувальну частині в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 червня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова