№ 207/1922/23
№ 2/207/630/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Дніпроважмаш», яка у подальшому була змінена, у якій просив стягнути з відповідача 223312 гривень 36 копійок, з яких: компенсація за 78 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 44016 гривень 96 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні у розмірі 169296 гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, оскільки з 07 липня 2009 року по 18 січня 2022 року він працював на посаді електрогазозварника у АТ «Дніпроважмаш». 18 січня 2022 року був звільнений за власним бажанням. Згідно довідки про заробітну плату: у грудні 2021 року відпрацьовано 169,7 годин, заробітна плата склала 11972,10 грн., у січні 2022 року відпрацьовано 55 годин, заробітна плата склала 3535,23 грн. Середньогодинна заробітна плата визначається наступним чином: заробітна плата за останній календарний місяць роботи, що передує звільненню (грудень 2021 року) 11972,10 грн. поділена на число відпрацьованих ним робочих годин за останній місяць роботи (грудень 2021 року) 169,7 годин = 70,54 грн. за 1 годину роботи (11972,10 грн./169,7). Середньомісячне число робочих днів складає 20 робочих днів. За період з 18.01.2022 року по 28.04.2023 року кількість робочих днів становить (20*15 місяців)= 300 робочих днів * 8 робочих годин протягом робочого дня = 2400 робочих годин. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.01.2022 року по 28.04.2023 року (300 робочих дня, 2400 годин) склав: 70,54 грн. (середнього динна заробітна плата) * 2400 (число робочих годин) = 169296 гривень. Розрахунок компенсації за 78 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки: 70,54 грн. (середньоденна заробітна плата) * 8 (робочих годин протягом одного робочого дня) * 78 (календарних дня невикористаної основної щорічної відпустки) = 44016,96 грн. Внаслідок невиплати АТ «Дніпроважмаш» належних йому виплат при звільненні він зазнав моральних страждань, які виразилися у зміні способу життя та у переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом порушених прав. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 гривень. Просить також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомоги у розмірі 15000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник позивача Машошина А.О. у суді підтримала заявлений позов, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» у судове засідання не з`явився.

Згідно відзиву на позовну заяву просить зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з тяжкою ситуацією на підприємстві. Підприємство з березня по червень 2022 року не працювало, має проблеми розрахунків з контрагентами через військові дії у країні, через що поставлений на межу існування. Розрахунок з позивачем відбувся 28.04.2023 року. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди пояснив, що у разі стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, саме таким чином відбудеться компенсація у даних правовідносинах, і немає підстав для додаткового стягнення за одне й те саме порушення ще й моральної шкоди. Вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. є завищений та не співмірний зі складністю та об`ємом справи, тому просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Також відповідачем направлено до суду письмове пояснення, де зазначено, що на момент звільнення ОСОБА_1 мав 78 днів невикористаної відпустки. У зв`язку з цим йому було нараховано 34953,36 грн. компенсації (дохід за попередній рік - 158636,00 грн.; відпрацьовано 354 календарних дні, середньоденна заробітна плата 448,12 грн.). При виплаті було утримано 7165,44 грн. Перераховано 28.04.2023 року 27787,92 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, взявши до уваги позицію позивача та його представника, позицію відповідача, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 07 липня 2009 року працював на посаді електрогазозварника у АТ «Дніпроважмаш». 18 січня 2022 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням (арк.с.18). Згідно довідки про заробітну плату № 24 від 17 травня 2023 року за період з 18.01.2021 року по 18.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 у грудні 2021 року відпрацьовано 169,7 годин, заробітна плата склала 11972,10 грн., у січні 2022 року відпрацьовано 55 годин (арк.с. 50).

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 (шість) місяців, однак вказані зміни до законодавства не діяли на час звільнення позивача та виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116 , 117 , 237-1 цього кодексу слід розуміти так , що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні ) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти.

При звільненні ОСОБА_1 були нараховані суми до сплати: заробітна плата за грудень 2021 року 11972,10 грн., заробітна плата за січень 2022 року 3535,23 грн., та компенсація за невикористану відпустку у сумі 27787,92 грн. Усього сума до виплати склала 43295,25 грн. (арк.с.50). 28 квітня 2023 року ОСОБА_1 було перераховано 27787,92 грн. компенсації за невикористану відпустку (арк.с.53).

Таким чином, не підлягає стягненню з відповідача компенсація за невикористані дні відпустки, оскільки 28 квітня 2023 року позивачу вже була перерахована нарахована компенсація за невикористану відпустку у сумі 27787,92 грн., в цій частині позовних необхідно відмовити.

Середньогодинна заробітна плата визначається: заробітна плата за останній календарний місяць роботи, що передує звільненню (грудень 2021 року) 11972,10 грн. поділена на число відпрацьованих ним робочих годин за останній місяць роботи (грудень 2021 року) 169,7 годин = 70,54 грн. за 1 годину роботи (11972,10 грн./169,7). Середньомісячне число робочих днів складає 20 робочих днів. За період з 18.01.2022 року по 28.04.2023 року кількість робочих днів становить (20*15 місяців)= 300 робочих днів * 8 робочих годин протягом робочого дня = 2400 робочих годин. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.01.2022 року по 28.04.2023 року (300 робочих дня, 2400 годин) склав: 70,54 грн. (середньогодинна заробітна плата) * 2400 (число робочих годин) = 169296 гривень.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з того, що діями відповідача дійсно порушені трудові права позивача, а також право власності позивача на кошти, які йому належать у якості оплати праці, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, та враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість, розмір цієї заборгованості, обставини, що призвели до відсутності розрахунку з позивачем, тому вважає необхідним задовольнити позов щодо стягнення моральної шкоди частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено частково, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 19, 81 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Заявлений позов задовольнити частково .

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш», місцезнаходження: м. Дніпро Дніпропетровської області, вулиця Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 00168076, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 169296 (сто шістдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 00 копійок, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір 1073 гривні 60 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Погребняк Т.Ю.