ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/532/23 Справа № 205/6671/18 Категорія 30 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, 21 жовтня 2015 року о 09:15 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул.Набережна Заводська в районі е/о №361 у м.Дніпро, перед початком руху та зміною його напрямку не переконалась у безпеці власного маневру, через що допустила зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під її керуванням, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Зазначає, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні Ддорожньо-транспортної пригоди. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року зазначену постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська змінено, виключено з її мотивувальної частини посилання на винуватість ОСОБА_2 у вчиненні даної пригоди.

Вказує, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 62912-15 від 05 січня 2016 року, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 107 534,99 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та листом від 12 квітня 2018 року визнало вимоги ОСОБА_2 та здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту полісу 50 000 грн.

Також зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні, а її автомобіль отримав серйозні механічні ушкодження, тому тривалий час не могла використовувати його за призначенням, що порушило її звичайний спосіб життя та завдало моральних страждань.

На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 різницю між вартістю матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та страховою виплатою розмірі 57 534,99 грн, а також спричинену моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до експертного дослідження № 70/27-24 від 06 листопада 2015 року, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області, висновку № 145/1459-16-п судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи по матеріалам адміністративного провадження №202/8349/15-п від 25 травня 2016 року, висновку комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9274/2926 від 28 квітня 2017 року, наданої Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. проф. Бокаріуса, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_2 мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом виконання нею вимог п.п.10.1. та 13.4 ПДР України, дії водія «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідають вказаним вимогам ПДР України та знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку не визначалась діями водія «Hyundai IX-35» - ОСОБА_1 , а повністю залежала від дій водія автомобіля «Chevrolet Aveo» - ОСОБА_2 по виконанню вимог п.п.10.1 та 13.1 ПДР України. Вважає, що саме з вини ОСОБА_2 було пошкоджено її автомобіль та заподіяні матеріальні збитки, в результаті яких їй спричинено матеріальну шкоду у розмірі 65 000 грн. та моральна шкода.

Також вказує, що внаслідок винних дій ОСОБА_2 було спричинено моральну шкоду, а саме ушкодженням її здоров`я у зв`язку з пережитим стресом, душевними стражданнями, пережитими через пошкодження майна, дорожньо-транспортна пригода негативно вплинула на фінансовий стан її родини у зв`язку з ремонтом автомобіля, також порушенням життєвого укладу та професіональної діяльності, оскільки на тривалий час лишилась без транспортного засобу.

Враховуючи зазначене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду, розраховану відповідно до звіту № 15318 від 08 листопада 2018 року, у розмірі 97 069,60 грн., та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 49 534,99 грн. різниці між матеріальною шкодою, завданою внаслідок ДТП, та страховою виплатою, а також 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 54 534,99 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано наявністю правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різниці між матеріальною шкодою, завданою внаслідок дорожньо-транспортною пригодою та страховою виплатою у розмірі 49 534,99 грн., оскільки страховиком ОСОБА_1 виконано обов`язок щодо виплати відшкодування в межах ліміту у розмірі 50 000,00 грн. Також суд виходячи із засад розумності та справедливості та враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_2 , дійшов висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив із того, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено відповідно до постанов судів у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, тому відсутні правові підстави для відшкодування з ОСОБА_2 понесених ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення та судом залишено поза увагою той факт, що за наслідками дорожньо-транспортної події, питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не вирішувалося. Зазначає, що під час адміністративного провадження за клопотанням сторін проводились експертизи, а саме: висновок № 145/1459-16-п судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, наданого Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25 травня 2016 року, висновок комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 9274/2926 від 28 квітня 2017 року, наданий Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. проф. Бокаріуса, згідно яких в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_2 мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом виконання нею вимог п.п.10.1. та 13.4 ПДР України, для чого в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру. Технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку не визначалась діями водія «Hyundai IX-35» - ОСОБА_1 , а повністю залежала від дій водія автомобіля «Chevrolet Aveo» - ОСОБА_2 по виконанню вимог п.п.10.1 та 13.1 ПДР України. Вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про часткове задоволення позовних вимог та не врахував, що ОСОБА_2 не надала належних та достатніх доказів щодо ринкової вартості автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у пошкодженому стані до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21 жовтня 2015 року, щодо вартості залишків вказаного автомобіля, пошкодженого внаслідок пригоди, яка мала місце 21 жовтня 2015 року. Зазначає, що ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. оцінену страховою компанією, доказів незгоди останньої із вказаною сумою суду не надано, а тому вважає, що страховиком у повному обсязі виплачено страхове відшкодування. Вказує, що ОСОБА_2 не надано належних доказів, що підтверджують завдання їй моральної шкоди. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції проігнорував висновки наведених вище експертних установ, в яких зазначена відсутність вини ОСОБА_1 та наявність вини ОСОБА_2 з урахуванням наданих пояснень, схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснень свідків-очевидців. Посилаючись на висновки експертизи ОСОБА_1 вважає, що вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена, отже остання має відшкодувати матеріальні збитки та моральну шкоду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 . Обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Водій ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 № 205/8349/15-ц провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. У мотивувальній частині постанови зазначено, що суддя прийшов до висновку про наявність обопільної вини водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.105-109).

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено, постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2017 року змінено: виключено з мотивувальної частини посилання суду про винність ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в решті постанову залишено без змін (т. 1 а.с.71-72). У постанові також зазначено, що суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні вказаного в постанові правопорушення.

Зазначена постанова апеляційного суду набрала законної сили 31 липня 2017 року.

Зазначеними постановами встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_2 з 12 вересня 2013 року зареєстрована власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1 а.с.7).

Транспортний засіб «Hyundai IX-35», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 14 березня 2013 року було зареєстровано за власником ОСОБА_1 (т.1 а.с.42)

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс № АІ-7869550 з нульовою франшизою та лімітом страхового відшкодування шкоди, заподіяної майну, в розмірі 50 000 грн., та заподіяної життю і здоров`ю в розмірі 100 000 (т. 1 а.с. 23, 126).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження (т. 1 а.с.24-30).

Відповідно до матеріалів, наданих ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на ухвалу суду, страховик здійснив виплату страхового відшкодування матеріального збитку ОСОБА_2 у межах ліміту в розмірі 50 000 грн., а також відшкодування витрат на лікування в розмірі 1332,07 грн., не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим в розмірі 2 634,36 грн. та моральної шкоди, розрахованої у розмірі 5 відсотків від шкоди, заподіяної здоров`ю, що становить 198,32 грн. (т.1 а.с. 156-176).

Згідно з висновком експертного дослідження авто товарознавця по визначенню матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ № 6292-15, складеного 05 січня 2016 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді 21 жовтня 2015 року складає 107 534,99 грн. Також у висновку зазначено, що оскільки вартість відновлювального колісного транспортного засобу перевищує вартість досліджуваного колісного транспортного засобу, визначену на період попередній його пошкодженню, матеріальний збиток прийнято рівним дійсній вартості автомобіля, так як відновлювати такий транспортний засіб економічно недоцільно (т. 1 а.с.13-22).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 164-21 по цивільній справі № 205/6671/18 від 24 березня 2021 року якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ (т. 2 а.с.22-39).

Встановлено, що залишки автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , після пригоди було продано ОСОБА_2 як металобрухт, оскільки транспортний засіб є фізично знищеним.

Згідно висновку експертного дослідження, вартість металобрухту, який утворився в результаті утилізації автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди, станом на 11 жовтня 2019 року може складати 1 088,05 грн. (т. 1 а.с.204-208).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не надано належного доказу залишкової вартості транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який не заперечувався ОСОБА_2 (т.1 а.с.167), вартість залишків ТЗ після страхового випадку (ДТП) складає 8 000 грн.

Як встановлено з висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, нанесеного власнику КТЗ № 6292-15, складеного 05 січня 2016 року, відновлення транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , економічно недоцільне, отже, такий автомобіль є фізично знищеним.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 , як з особи-винуватця дорожньо-транспортної події різниці між матеріальною шкодою, завданою внаслідок ДТП, та страховою виплатою у розмірі 49 534,99 грн., оскільки страховиком ОСОБА_1 виконано обов`язок щодо виплати відшкодування в межах ліміту у розмірі 50 000,00 грн. Також, виходячи із засад розумності та справедливості та враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала ОСОБА_2 , дійшов висновку, що вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, та на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000,00 грн. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлено відповідно до постанов судів у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, тому правові підстави для відшкодування з ОСОБА_2 понесених ОСОБА_1 матеріальних збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки факт скоєння дорожньо-транспортної події водієм ОСОБА_1 є беззаперечно доведений, судом першої інстанції належним чином встановлений розмір завданої ОСОБА_2 майнової шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , завданої матеріальної шкоди у розмірі 49 534,99 грн.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що страховиком у повному обсязі виплачено страхове відшкодування, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.

Підлягають відхиленню і доводи скаржника про наявність вини у скоєнні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) та від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц (провадження № 61-19660св18).

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до особистого тлумачення норм законодавства та переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова