Провадження № 2/522/2144/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 447 258,32 гривень, а також суму сплаченого судового збору.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

21 листопада 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов відзив на позовну заяву, у якій відповідач зазначає про те, що дійсно, між ним та банком 05.11.2007 року було укладено кредитний договір №2007/24-24/206 на загальну суму 630 848,14 гривень. У відзиві відповідач також зазначає про те, що заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та просить здійснити перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2022 року клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було задоволено. Підготовче судове засідання було призначено на 26 січня 2023 року.

21 січня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача, з якого вбачається, що відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 12.08.2022, затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа банк») на Акціонерне товариство «Сенс банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»), внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022, та у якій він просить замінити позивача з АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС-БАНК» в результаті зміни назви.

24 січня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача, у якому він просить відкласти підготовче судове засідання, призначене на 26.01.2023 року.

Підготовче судове засідання, що призначене на 26 січня 2023 року було відкладено на 28.02.2023 року у зв`язку з відсутністю електропостачання у суді.

27 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника АТ «СЕНС БАНК», у якому він просить провести підготовче судове засідання, призначене на 28.02.2023 року за його відсутності.

Також, 27 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, призначеного на 28.02.2023 року у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Підготовче судове засідання було відкладено на 16.03.2023 року.

14 березня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, призначеного на 16 березня 2023 року.

15 березня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача, у якій він зазначає про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить провести судове засідання, призначене на 16.03.2023 року за його відсутності.

Підготовче засідання було відкладено на 18.04.2023 року.

18 квітня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача, у якій він просить залучити до матеріалів справи виписки за рахунками.

У підготовчому судовому засіданні, що відбулося 18.04.2023 року суд на місці ухвалив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. Судове засідання призначено на 01.06.2023 року.

29 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2023 року за його відсутності.

01 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача, у якому він просить здійснити розгляд справи за його відсутності.

Судове засідання було відкладено на 6 липня 2023 року.

05 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2023 року за його відсутності.

Також, 05 липня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача, у якій він зазначає про припинення його повноважень як представника у даній справі.

Судове засідання було відкладено на 28 вересня 2023 року.

25 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2023 року за його відсутності.

28 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси у судове засідання з`явився відповідач. Просив надати час на примирення. Судом на місці ухвалено оголосити перерву за клопотанням відповідача та відкласти судове засідання на 05.12.2023 року.

04 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про проведення судового засідання, призначеного на 01.06.2023 року за його відсутності.

У судове засідання, учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

05 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2007/24-24/206, та за яким відповідачеві було передано в користування 81 670,00 доларів США (а.с.13).

Також, між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2007/24-24/206 від 05 листопада 2007 року, за яким було змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту у розмірі 26 751,28 доларів США із нарахованими процентами у розмірі 646,90 доларів США в гривню.

Тобто, фактично відбулася видача двох кредитів, розмір одного з яких становить 219 233,44 гривні, а розмір другого 411 614,70 гривень (а.с.19-а).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, розмір боргу за кредитними договорами становить 447 258,32 гривень, та складається з:

- кредитного договору №1, а саме: суми заборгованості за кредитом у розмірі 273 927,46 гривень та суми заборгованості за відсотками у розмірі 1 513,46 гривень;

- кредитного договору №2, а саме: суми заборгованості за кредитом у розмірі 157 931,26 гривень та суми заборгованості за відсотками у розмірі 13 876,14 гривень.

У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. ВС підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів.

Факт надання відповідачеві кредитних коштів підтверджується випискою за рахунком (додаток до першого тому справи №522/11871/22 у трьох томах).

Рішенням єдиного акціонера АТ «УКРСОЦБАНК» №5/2019 від 15.05.2019 року було прийнято рішення про припинення АТ «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с.34).

Відповідно до статуту АТ «АЛЬФА-БАНК» від 26.11.2019 року, банк створений у формі акціонерного товариства, та є правонаступником, зокрема, АТ «УКРСОЦБАНК» (а.с.29).

Згідно з Витягу з Державного реєстру банків та відповідно до Протоколу позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 12.08.2022, затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа банк») на Акціонерне товариство «Сенс банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»), внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує проти того, що 05.11.2007 року між ним та банком було укладено Договір кредиту №2007/24-24/206, а також не заперечує факт того, що позивач свої обов`язки за договором виконав, а відповідач часткового не виконав своїх обов`язків.

Також, у судовому засідання, що відбулося 28.09.2023 року ОСОБА_1 зазначав, що не заперечує проти наявності заборгованості, проте, у зв`язку з карантинними обмеженням та війною його фінансовий стан погіршився.

У ч.1 ст.202 ЦК України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, якими б підтверджувалися його претензії, суд зазначає наступне.

Факт надання відповідачеві кредитних коштів підтверджується випискою за рахунком (додаток до першого тому справи №522/11871/22 у трьох томах), які були долучені до матеріалів справи 18 квітня 2023 року за заявою представника.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач звернувся до суду передчасно, а відповідач не може належним чином виконати свої зобов`язання у зв`язку з карантинними обмеженнями та війною, суд зазначає наступне.

Форс-мажорними визнаються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Дане легальне визначення обставин непереборної сили знайшло своє закріплення в ч. 2 ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні».

Верховний суд завдяки своїй багаторічній практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Водночас форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Такі правові висновки викладались Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 905/55/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.

Так, у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 зі справи № 912/3323/20, на яку посилається скаржник, міститься загальний висновок про те, що відповідно до частини першої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані. Одне лише передбачене законом віднесення обставин (карантину) до форс-мажорних не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору.

У Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч. 3 ст. 7.1.7 «Непереборна сила (форс-мажор)» вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення.

У Принципах Європейського договірного права у ст. 8.108(3), присвяченій питанням форс-мажору, вказано, що невиконуюча зобов`язання сторона має впевнитися у тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання отримане іншою стороною впродовж розумного строку після того, як невиконуюча сторона дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення.

У постанові ВС від 12.10.2023 у справі № 908/1620/22 вказано, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Існування форс-мажорних обставин звільняє сторону договору саме від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, а не від обов`язку виконати це зобов`язання після припинення таких обставин. У випадку виникнення обставин непереборної сили, термін виконання зобов`язань сторін за договором може просто переноситись (продовжуватися) на строк, протягом якого діють такі обставини та їх наслідки. Матеріали справи № 908/1620/22 не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану. Оприлюднення листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, так і наявність сертифікату ТПП України про форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20. Введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Тобто підлягає доведенню зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні.

Тому, на думку суду, лист ТТП 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 не є належним доказом неможливості виконання відповідачем взятих перед банком зобов`язань. В той же час, ОСОБА_1 не надав суду будь яких відомостей, які б посвідчували факт повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин, а також, будь яких відомостей, які б підтверджували значне погіршення матеріального становища відповідача у зв`язку із введенням воєнного стану. Суд зазначає, що зв`язок між невиконанням зобов`язань і воєнними діями в Україні відповідачем не доведено.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 6 708,87 гривень.

Згідно меморіального ордера № від 25 серпня 2022 року, АТ «АЛЬФА-БАНК» сплатив 6 708,87 гривень в якості судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 549-552, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263 265, 279, 282-283 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, , заборгованість за кредитним договором №2007/24-24/206 від 05.11.2007 року у розмірі 447 258 (чотириста сорок сім тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, , суму сплаченого судового збору у розмірі 6 708 (шість тисяч сімсот вісім) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 21 грудня2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

21.12.2023