Єд. унік. № 243/380/23
Провадження № 2/243/676/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 червня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.,

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача Попкова Оксана Вікторівна до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Попкова О.В. до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є мамою ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дівчинки - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В жовтні місяці 2011 року ОСОБА_3 зібрала свої речи і пішла від сім`ї, її дочка ОСОБА_4 , залишилися проживати зі своїм батьком та позивачкою. З того часу відповідачка не цікавилася життям дочки, не відвідувала, протягом того часу як відповідачка не стала проживати разом з ними, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не відвідує, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, не цікавиться станом здоров`я дочки, не проявляє батьківського піклування, відмовляється від її виховання. Від спільних знайомих, позивачка дізналася, що відповідачка поїхала до своїх батьків, а саме виїхала до Російської Федерації. Позивачка та її син неодноразово нагадували відповідачці про необхідність виконувати свої обов`язки та надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки. Проте відповідачка ігнорувала їхні вимоги. Тому вона вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки - ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 части її доходів, але не менше 50 процентів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. Після смерті батька дитини, дівчинка постійно проживає із позивачкою, вона створила для дитини необхідні умови для її проживання, дівчинка має все необхідне для відпочинку, занять, ігор. Все вищезазначене свідчить виключно про одне - відповідачка ОСОБА_3 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, та її дочка - онука позивачки знаходиться на її вихованні та забезпеченні.

З огляду на викладене, просила суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 , а також стягнути з відповідачки аліменти на її користь в розмірі 1/4 частки її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Попкова О.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, в якому також підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судові засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином, судом було зроблено запит щодо місця реєстрації відповідачки, однак місце її реєстрації та місце перебування на території Слов`янської громади не зареєстроване, тому відповідачка повідомена в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, вважає можливим провести розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити рішення.

Представник третьої особи: орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, - в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , крім цього надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд та врахувати при ухваленні рішення висновок про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Ухвалою суду від 22.06.2023 вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , 14.09.2007 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що позивачка - ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки про проживання виданої Відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації у Краматорському районі Донецької області № 22-15/5-130 від 01.11.2021, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.10.2017 року та по теперішній час.

Відповідно до довідки № від 27.01.2023 виданої Відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації у Краматорському районі Донецької області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою вона проживає разом із онукою ОСОБА_4 , з березня 2010 року та по теперішній час.

В судовому засіданні встановлено, що батько дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер та дитина проживає разом із позивачкою.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дочки - ОСОБА_4 . При винесенні зазначеного висновку, органом опіки та піклування було взято до уваги те, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із своєю бабусею - ОСОБА_1 , батько дитини - ОСОБА_5 помер у січні 2023 року. Бабуся дитини - ОСОБА_1 самостійно займається вихованням онуки, утримує її, захищає інтереси дитини, піклується про її фізичний та духовний стан. Мати дитини - ОСОБА_3 не спілкується зі своєю дитиною, мешкає окремо вихованням та утриманням дитини не займається. В телефонному режимі не спілкується, родинні відносини не підтримує. Мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої дитини. Крім цього, мати дитини не створила належних умов для розвитку дитини, не надає ніякої допомоги, не піклується її станом здоров`я та вихованням. На засіданні комісії було враховано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , яка підтримала свою бабусю - ОСОБА_1 та погодилася із позбавленням батьківських прав своєї матері.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України від 2002 року сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (пункти 2 і 3 статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Женевською декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено загальні принципи захисту прав та свобод дітей, зокрема, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Загальні засади забезпечення прав дитини на її належне батьківське виховання передбачені положеннями Сімейного кодексу України.

Так, згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Отже, захист прав та інтересів дитини є першочерговим для держави, від імені якої на їх захист можуть виступати державні органи.

У відповідності до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно їх виховання.

Так, відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Як вбачається зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вищевказаної Конвенції батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно до п. 16 вищезазначеної Постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Положенням п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року за № 3 визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Натомість, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі №212/5551/14-ц викладена позиція, яка полягає в тому, що дії батьків щодо заперечення проти позбавлення їх батьківських прав або оскарження судових рішень щодо позбавлення батьківських прав можуть розцінюватися як прагнення батьків приймати участь у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Проте, жодного доказу щодо прагнення відповідачки займатися вихованням дитини, забезпечувати її, доглядати, приділяти їй увагу та піклуватися про неї відповідачка не надала.

Отже, доказів які б спростовували такі доводи позивача відповідачка до суду не надала.

В той же час, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках.

У той же час, як вбачається зі змісту рішень ЄСПЛ «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів.

Рішенням у справі «Кірнс проти Франції» від 10 січня 2008 року ЄСПЛ наголосив про те, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Крім того, як зазначив Суд у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» та «Гнахоре проти Франції» інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини.

Ухвалою від 01 листопада 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідачі протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не займаються її вихованням, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не утримують належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавляться її станом здоров`я, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляють до дитини батьківської турботи та уваги, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не опікуються духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечують необхідного і належного харчування та медичного догляду та і зовсім, фактично із самого народження дитина проживає разом із своєю бабусею.

Таким чином, у судовому засіданні підтверджено факт того, що відповідачка ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, яка знаходяться на вихованні та матеріальному забезпеченні позивачки не спілкується із дитиною, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, хоча має таку можливість.

Тому, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_3 необхідно позбавити батьківських прав відносно її дитини.

Разом з тим, згідно з приписами ч. ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Суд враховує, що приписами ст. 183 СК України унормовано визначення судом розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд аналізуючи вищезазначені норми матеріального права, враховуючи те, що дитина - ОСОБА_4 яка проживає із бабусею - позивачем, має право на отримання аліментів від своєї біологічної матері навіть після позбавлення її батьківських прав, а тому дійшов висновку про задоволення позовної вимоги, щодо стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки від усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний розмір аліментів забезпечить отримання коштів на утримання в розмірі, що є мінімальний, але гарантований державою для дитини відповідного віку та забезпечить їм належне утримання й гармонійний розвиток.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується Главою 8 ЦПК України, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1073,60 грн, сплаченої нею при подачі позову про позбавлення батьківських прав, а також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 166, 180 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» п. 15, 16, 18 ППВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача Попкова Оксана Вікторівна до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягувати із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інших відомостей суду не надано, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_9 , починаючи з 07.02.2023 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інших відомостей суду не надано, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати у вигляді судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інших відомостей суду не надано, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 до державного бюджету судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький