Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Мех В.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез Олександр Леонідович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис №56275, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 24 травня 2021 року.

Посилається в позові на те, що Виконавчий напис обґрунтовується тим, що він є боржником за кредитним договором № 501116916 від 05 березня 2019 року, укладеним з АТ`Альфа Банк», правонаступником якого є відповідач.

Стягнення заборгованості проводиться за період часу з 05 березня 2019 року до 19 травня 2021 року.

Вважає, що Виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог закону, оскільки кредитний договір при його вчиненні не був посвідчений нотаріально.

Це є самостійною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Після вчинення Виконавчого напису він був пред`явлений відповідачем до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Мукореза О.Л. від 16 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

В межах виконавчого провадження приватним виконавцем було стягнуто з нього 29 792, 49 гр.

З точки зору ст.1212 ЦК України стягнута з нього сума за Виконавчим написом є безпідставно набутим відповідачем майном.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 01 серпня 2023 року та відповідно до ст.33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі в електронному вигляді, третій особі поштовим відправленням.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі для подання до суду письмових пояснень.

Відповідач та 3-я особи своїм правом не скористалися, відзив на пояснення на позов не подали.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений Виконавчий напис №56275, за яким з позивача на користь відповідача стягнуто 10 056. 00 гр. заборгованості за кредитом, 15 356. 24 гр. заборгованості за відсотками, 1 439. 39 гр. штрафних санкцій та 50. 00 гр. за вчинення Виконавчого напису, а всього 26 901, 63 гр.

За змістом Виконавчого напису зборгованість виникла за кредитним договором № 501116916, укладеним між позивачем та АТ`Альфа-Банк» 05 березня 2019 року.

Право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося, останній раз на користь відповідача відповідно до договору факторингу від 23 лютого 2021 року, укладеного з ТОВ`ФК ФОРТ».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області від 16 червня 2021 року Мукореза О.Л. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

З листа приватного виконавця Мукореза О.Л. від 14 червня 2023 року на адвокатський запит вбачається, що виконавче провадження закінчено 20 жовтня 2022 року у зв`язку з повним виконанням.

В межах виконавчого провадження було стягнуто 26 901, 63 гр.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року/ в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /.

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач. Не подавши відзив, доказів відповідності поданих для вчинення Виконавчого напису документів приведеному вище Переліку, не надав, і приведені в позові обставини не спростував.

Суд враховує, що відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи викладене, відсутність доказів з боку відповідача заявленим позовним вимогам та приведеному в позові обґрунтуванню, суд посилання позивача на те, що поданий для вчинення Виконавчого напису кредитний договір не посвідчений нотаріально, а тому вчинений з порушенням Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у якій міститься і ст. 1212 ЦК України, застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного занедійсним правочином; 2) витребування майнавласником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї,пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, наданіфізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною абоюридичною особоюдобровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).

Виходячи з викладеного вище, визнання Виконавчого напису, за яким у межах виконавчого провадження з позивача були стягнуті грошові кошти на користь відповідача, вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленої у постановах в справі № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року та №206/2212/18 від 08 вересня 2021 року.

В свою чергу, позивач просить стягнути, окрім стягнутої суми за Виконавчим написом, 2 690, 63 гр., які є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною 2 ст. 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15.

З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду. з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073, 60 гр.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом ч.2 ст.174 ЦК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що при встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що у позові було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених у зв`язку із поданням позову до суду, у якому зазначалося про 5 000, 00 гр. витрат на правову допомогу.

До позову було долучено Договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 03 лютого 2022 року, додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги, акт виконаних робіт / наданих послуг / від 11 липня 2023 року, меморіальний ордер про оплату вартості наданих послуг.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач співмірність витрат на правову допомогу не оспорював, клопотання про зменшення витрат на правову допомогу не подавав.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем при зверненні до суду надані як документи на підтвердження надання правової допомоги, так і докази її оплати.

З у рахуванням цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст.15,16, 18, 1212 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, Законом України " Про виконавче провадження", ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 141, 142, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати Виконавчий напис № 56275 від 24 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 26 901, 16 гр. безпідставно набутих коштів.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь держави 1 073, 60 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва