ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 643/18223/21

провадження № 22-ц/818/2236/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксана Василівна, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксана Василівна, ОСОБА_3 про визнання недійсними договору про поділ спадщини та свідоцтв про право на спадщину за апеляційними скаргами приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Любові Леонідівни, ОСОБА_2 , представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксани Василівни - Мосейчук Анастасії Ігорівни та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 24 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Скотаря А.Ю.,-

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір про поділ спадщини від 26.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 845; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 846; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 848; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 серпня 2023 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про поділ спадщини від 26.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 845. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 846. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 848. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок сплаченого судового збору 3757,00 грн. Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Московському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у розмірі 5782 грн 10 копійок. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2023 року та Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2023 року, скасовано. Заборону вчинення ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження 3/8 часток квартири АДРЕСА_1 знято.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом не здійснено всебічного і повного з`ясування обставин справи. Зазначає, що 26.03.2020 року, ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 , договір про поділ спадщини. В договорі зазначено, що поділ вчинюється сторонами з доплатою у розмірі 279 600 грн на користь ОСОБА_1 , що складає еквівалент суми 10 000 доларів США. Крім того 26.03.2020 року на підставі заповіту та відповідно до вищевказаного договору про поділ спадщини, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 846, яка складається з 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . На ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 848, яка складається з 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Посилається, що під час розгляду справи суду були надані письмові пояснення приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В. та Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., ОСОБА_3 та наступні докази: фотозображення переписки з 25.03.2020 року по 06.04.2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у додатку Viber, яка спростовує доводи позивачки про те, що до липня 2020 року ОСОБА_3 «не виходив з нею на зв`язок». Вказує, що дії позивачки є недобросовісним. Посилається на те, що правове регулювання порядку посвідчення нотаріусом правочинів лежить поза сферою ЦК України і не є матеріальним правом. Вказує, що надана суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною копія довіреності від 26.02.2020 року за реєстровим №2853 повністю збігається з довіреністю, на підставі якої ОСОБА_3 вчинив оспорювані дії, тому вважає, що допис у довіреності не міг бути зроблений поза волею позивачки. Зазначає, що на час укладення оспорюваного договору про поділ спадщини довіреність була чинною, а під час розгляду даної справи презумпція правомірності цієї довіреності - неспростована.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом не здійснено всебічного і повного з`ясування обставин справи. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями її є донька ОСОБА_1 за заповітом та чоловік ОСОБА_2 , (який має право на обов`язкову частку). 26.02.2020 року позивачка склала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 , зокрема: подавати заяви до нотаріуса про отримання Свідоцтва про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне їй спадкове майно, зареєструвати її право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також підписувати договір про поділ спадщини, укладати договори оренди щодо належного їй нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних їй коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості), та інше, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою Оксаною Василівною. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ПН Київського МНО Майдибурою О.В. було надано копію довіреності від 26.02.2020 року за реєстровим №2853 та копії документів на підставі яких було посвідчено довіреність, а саме: копію паспорту громадянки Італійської Республіки ОСОБА_1 , копію фотокопії-витягу паспорту громадянки Італійської Республіки ОСОБА_1 з перекладом, та копію витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. З наданих документів можна зробити висновок, що довіреність, видана ОСОБА_3 та довіреність, яка міститься в матеріалах приватного нотаріуса повністю ідентичні. Вказує, що позивачку все влаштовувало і в укладенні договору про поділ спадщини і розмірі грошових коштів, які їй були перераховані. Вважає, що з огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції стосовно того, що допис у довіреності від 26.02.2020 року жодним чином не може трактуватись як виправлення, оскільки за своєю правовою природою є суттєвим доповненням, яке розширило та надало нові права представнику за довіреністю, отже є зміною до укладеної та підписаної довіреності (одностороннього правочину) - є неспроможними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксани Василівни - Мосейчук Анастасія Ігорівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, а саме: Виключити з рішення суду абзац 5 сторінки 6: «Аналізуючи спірну довіреність через призму викладених пунктів Правил суд вважає, що приватний нотаріус Майдибура О. В. не мала права вносити дописи до довіреності у вищевказаний спосіб, оскільки пункти 6.12, 6.13 не застосовуються до нотаріально оформлюваних документів, які потребують підпису особи, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, отже вносити зміни до довіреності нотаріус мала у спосіб, встановлений пунктами 7.1 та 7.2 Порядку та ст. 654 ЦК України». Виключити з рішення суду абзац 12 сторінки 7: «На підставі викладеного, судом встановлено, що допис в довіреності зроблений не у спосіб, передбачений законом та поза межами волевиявлення позивача». Виключити з рішення суду абзац 15 сторінок 7-8: «Таким чином, довіреність від 26.02.2020 року на підставі якої представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір про поділ спадкового майна, не містить визначених повноважень повіреного на укладення такого правочину, з чого суд робить висновок, що укладаючи вказаний договір, представник з власної ініціативи та на підставі оформленої у протиправний спосіб довіреності розширив межі наданих йому повноважень, що свідчить про недійсність правочину та відсутність створених ним юридичних наслідків». Виключити з рішення суду абзац 3 сторінки 8: «Суд, ухвалюючи рішення у справі встановив певні порушення в діях нотаріусів, отже вважає необхідним після набрання рішенням законної сили направити його копію відповідним органам нотаріату з метою застосування до нотаріусів Майдибури О.В. та Харченко Л.Л. заходів реагування». В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що суд виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає. Вказує, що позивачем не заявлено позовних вимог пов`язаних з нотаріальними діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В., тому встановлення законності вчинених нотаріальних дій не віднесено до компетенції суду за відсутності, зокрема, відповідних позовних вимог, отже суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням імперативної вимоги ч. 2 ст. 264 ЦПК України та здійснив розгляд правомірності дій, приватного нотаріуса за відсутності відповідних позовних вимог. Посилається, що наявність оригіналу довіреності у Позивача викликає сумніви, адже копія, яка надана до суду позивачем не містить дописки, в свою чергу ті копії, які надавалися іншими учасниками справи на тих самих бланках містять відповідну дописку, свідчить про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки доказам наявним в матеріалах справи. Вказує на неправомірність застосування судом першої інстанції замість п.п. 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції чинній на час виникнення правовідносин, далі також - Правил) вимог п.п. 7.1. та 7.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначає, що у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наявна окрема глава 4 щодо посвідчення довіреностей, припинення та скасування довіреностей. Стаття 654 ЦК України не підлягає застосуванню, з огляду на те, що не регулює питання щодо внесення змін до довіреності, яка є одностороннім правочином, на відміну від договору. Посилається на те, що внесені до довіреності дописки жодним чином не розширили повноваження повіреного.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та у задоволенні вимог відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що судом не здійснено всебічного і повного з`ясування обставин справи. Зауважує, що 26.02.2020 року Позивач склала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оформлено довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 , зокрема: подавати заяви до нотаріуса про отримання Свідоцтва про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне їй спадкове майно, зареєструвати її право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також підписувати договір про поділ спадщини, укладати договори оренди щодо належного їй нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних їй коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості), та інше. В цей же день, після того як приватним нотаріусом КМНО Майдибурою О.В. вже була роздрукована довіреність на офіційному бланку, нотаріусом було зроблено допис в довіреності «підписувати договір про поділ спадщини», та завірено відповідні дії шляхом допису на вільному місці: «дописаному: «підписувати договір про поділ спадщини» вірити приватний нотаріус Майдибура О.В.», підпис та печатка приватного нотаріуса. Оформленим договором про поділ спадщини від 26.03.2021 року укладеним між ОСОБА_1 (в особі представника - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 передбачено, що поділ вчинюється стороною з доплатою у розмірі 279600,00 гривень, що складає еквівалент суми 10000,00 доларів США, які ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 для ОСОБА_1 до посвідчення цього Договору. Зазначає, що під час оформлення спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 сплатив 3047,00 грн військового збору 1,5 %, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 26.03.2020 року, та 36559,00 грн податок на доходи фізичних осіб, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 26.03.2020 року. Крім того, вартість послуг приватного нотаріуса Харченко Л.Л. за видачу свідоцтва про право власності за заповітом від 26.03.2020 року, поділ спадкового майна та реєстрацію права власності склала 10 000,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 26.03.2020 року. Також ОСОБА_3 перераховував ОСОБА_1 : 06.04.2020 року 1094,00 доларів США, 14.04.2020 року 1140,00 доларів США, та 24.04.2020 року 1132,00 доларів США. Однак не зважаючи на наявність доказів розрахунків ОСОБА_3 з Позивачем, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та належної правової оцінки цим фактам не надав. Вказує, що довіреність є документом, що фіксує правовідношення з представництва та за своїм змістом є одностороннім правочином, вольовою дією однієї особи, відтак внесення будь-яких змін, доповнень до довіреності повинно відбуватись відповідно до норм Цивільного кодексу України, інших нормативно- правових актів. Згідно пунктів 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції чинній на час виникнення правовідносин, далі Правила), текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства. У разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло), зміни чи доповнення до нього вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством. У разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене. Статтею 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Оскільки ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 , зокрема: подавати заяви до нотаріуса про отримання Свідоцтва про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне їй спадкове майно, зареєструвати її право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладати договори оренди щодо належного їй нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних їй коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості), та інше. Зазначає, що зібраними у справі доказами не підтверджено порушень ОСОБА_3 будь-яких прав позивача, оскільки внесення виправлень та дописок у спірну довіреність не розширили повноважень представника. Вважає, що з огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції стосовно того, що допис у довіреності від 26.02.2020 року жодним чином не може трактуватись як виправлення, оскільки за своєю правовою природою є суттєвим доповненням, яке розширило та надало нові права представнику за довіреністю, отже є зміною до укладеної та підписаної довіреності (одностороннього правочину) - є неспроможними.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги апелянтів без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що допис в довіреності зроблений не у спосіб, передбачений законом та поза межами волевиявлення позивача, а суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно та в межах наданих йому повноважень. Довіреність від 26.02.2020 року, на підставі якої представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір про поділ спадкового майна, не містить визначених повноважень повіреного на укладення такого правочину, тому укладаючи вказаний договір, представник з власної ініціативи та на підставі оформленої у протиправний спосіб довіреності розширив межі наданих йому повноважень, що свідчить про недійсність такого правочину та відсутність створених ним юридичних наслідків. Отже, договір про поділ спадщини від 26.03.2020 року, укладений ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 є недійним, а відтак, свідоцтва про право на спадщину за законом і заповітом, що видані на підставі договору про поділ спадщини також є недійсними.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все належне їй на час смерті майно своїй доньці ОСОБА_1 .

26.02.2020 року позивачка склала у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В. заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 . Того ж дня ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_3 , якою уповноважила останнього серед іншого, бути її представником з питань ведення спадкової справи та отримання свідоцтв про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , для чого надала йому право, зокрема, подавати заяви до нотаріуса про отримання свідоцтв про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне спадкове майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладати договори оренди щодо належного позивачу нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних позивачу коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості). Після складення вказаної заяви, видачі та посвідчення довіреності, позивач повернулась до Італії, громадянкою якої вона є.

З витребуваних судом першої інстанції матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення довіреності у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В. вбачається, що 26.02.2020 року ОСОБА_1 видала довіреність ОСОБА_3 на представництво її інтересів, якою уповноважила останнього серед іншого, бути її представником з питань ведення спадкової справи та отримання свідоцтв про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , для чого надала право, зокрема, подавати заяви до нотаріуса про отримання свідоцтв про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне спадкове майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладати договори оренди щодо належного позивачу нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних позивачу коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості). Вказана довіреність зареєстрована 26.02.2020 рокуу реєстрі за № 2853.

Документи, на підставі яких видано довіреність: посвідчена копія паспорту позивача з перекладом на українську мову, витяг з реєстру довіреностей. Інших документів, що стосуються укладення довіреності, внесення в неї змін нотаріусом суду не направлено (т. 3, а.с. 1-9).

Як вбачається з копії довіреності, вона має допис від руки на звороті першого аркушу в кінці другого абзацу наступного замісту: «підписати договір про поділ спадщини» та на другому аркуші після підпису ОСОБА_6 , посвідчувального напису, підпису приватного нотаріуса і проставленої печатки наступного змісту: дописаному: "підписати договір про поділ спадщини" вірити Приватний нотаріус Майдибура О.В.», підпис нотаріуса та печатка, у нижньому правому куті копія довіреності містить номери бланків 022841 та 022842, які використані нотаріусом для оригіналу довіреності. Копія довіреності, що надіслана нотаріусом повністю співпадає з копією довіреності, виготовленою на спеціальному бланку, що знаходиться в матеріалах спадкової справи.

Дати проставлення вказаного допису довіреність не містить.

З матеріалів доданих позивачкою до позовної заяви вбачається, що копія довіреності, що посвідчена ПН Київського МНО Майдибурою О.В., та знаходилась у ОСОБА_1 не містить ніяких дописів(т.1 а.с. 41-43).

26.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 на підставі вказної довіреності , було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого до ОСОБА_1 переходить 1/2 частка однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , а у спадщину до ОСОБА_2 1/2 частка трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Поділ вчиняється сторонами з доплатою у розмірі 279 600,00 грн, що складає еквівалент 10 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 для ОСОБА_7 до посвідчення цього договору з дотриманням вимог діючого законодавства.

Вказани договір був посвідчений ПН Харківського МНО Харченко Л.Л.

26.03.2020 року ПН Харківського МНО ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

26.03.2020 року ПН Харківського МНО ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей 04.12.2020 року на підставі заяви ОСОБА_1 припинено дію довіреності від 26.02.2020 року (т. 1, а.с. 44).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є громадянкою Італії, де постійно й мешкає. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_3 . Згідно з заповітом від 01.04.2011 року ОСОБА_5 зробила розпорядження на випадок своєї смерті все своє майно заповіла позивачці. До складу спадкового майна, яке за життя належало ОСОБА_5 , входить: 1/2 частка однокімнатної квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частка трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Частка у спадщині ОСОБА_1 складає 3/8 частки; обов`язкова частка у спадщині ОСОБА_2 складає 1/8 частку. 26.02.2020 року позивачка склала у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибури О.В. заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 . Оскільки позивачка постійно проживає на території Італії та не має можливості здійснювати дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину, того ж дня вона видала довіреність ОСОБА_3 , якою уповноважила останнього серед іншого, бути її представником з питань ведення спадкової справи та отримання свідоцтв про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , для чого надала йому право подавати заяви до нотаріуса про отримання свідоцтв про право на спадщину, отримати свідоцтва про право на спадщину на належне спадкове майно, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, укладати договори оренди щодо належного позивачу нерухомого та рухомого майна, попередні договори купівлі-продажу, строком та на умовах на власний розсуд представника, з правом підписання таких договорів оренди та попередніх договорів купівлі-продажу, з правом отримання належних позивачу коштів (в тому числі авансу, завдатку в рахунок ціни нерухомості). Після складення вказаної заяви, видачі та посвідчення довіреності, позивач повернулась до Італії. Деякий час ОСОБА_3 не виходив на зв`язок з позивачкою, тому вона була позбавлена можливості дізнатись про стан справ щодо оформлення спадщини. У зв`язку з пандемією, вона не мала можливості раніше ніж липень 2021 року прибути до України. Після повернення до України вона дізналась від ПН ХМНО Харченко Л.Л., що ОСОБА_3 від її імені укладено з ОСОБА_2 , який є її батьком, договір про поділ спадщини, копія даного договору отримана 23.07.2021 року. Зазначає, що не уповноважувала ОСОБА_3 на укладання вказаного договору, яким останній фактично розпорядився належним їй майном без жодних правових підстав та в супереч її волі. За умовами вищевказаного договору у спадщину до ОСОБА_1 переходить 1/2 частка однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , а у спадщину до ОСОБА_2 переходить 1/2 частка трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Поділ вчинюється сторонами з доплатою у розмірі 279600 грн на користь позивачки, що складає еквівалент суми 10 000 доларів США.

На підставі заповіту та відповідно до вищевказаного договору про поділ спадщини, приватним нотаріусом Харченко Л.Л. 26.03.2020 року на її ім`я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 846, яка складається з 1/2 частки однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Цим же приватним нотаріусом на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 848, яка складається з 1/2 частки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Вищевказані кошти в сумі 10 000 доларів США ОСОБА_3 їй не передавав, про укладення договору не повідомляв, повноважень на укладення такого договору від її імені та отримання грошових коштів за виконання по договору про поділ спадщини за довіреністю не мав. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач звернулась до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Зазначає, що довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Майдибурою О.В., зареєстрована в реєстрі за № 2853, на підставі якої вчинено оспорюваний договір про поділ спадщини від 26.03.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 845, не містить визначених повноважень повіреного ОСОБА_3 на укладення вказаного договору про поділ спадщини. Отже укладенням оспорюваного договору про поділ спадщини ОСОБА_3 за межами наданих йому повноважень та видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі вказаного договору про поділ спадщини порушено право позивачки на спадкування після смерті матері, гарантоване законом, що є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до частини першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреність є документом, що фіксує правовідношення з представництва та за своїм змістом є одностороннім правочином, вольовою дією однієї особи, відтак внесення будь-яких змін, доповнень до довіреності повинно відбуватись відповідно до норм Цивільного кодексу України, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Зроблений допис у довіреності від 26.02.2020 року не може трактуватись як виправлення, оскільки за своєю правовою природою є суттєвим доповненням, яке розширило та надало нові права представнику за довіреністю, отже є зміною до укладеної та підписаної довіреності (одностороннього правочину).

Пунктами 7.1 та 7.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. На всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою.

Згідно пунктів 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції чинній на час виникнення правовідносин, далі Правила), текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства. У разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло), зміни чи доповнення до нього вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством. У разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус Майдибура О.В. не мала права вносити дописи до довіреності у вищевказаний спосіб, оскільки пункти 6.12, 6.13 не застосовуються до нотаріально оформлюваних документів, які потребують підпису особи, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, отже вносити зміни до довіреності нотаріус мала у спосіб, встановлений пунктами 7.1 та 7.2 Порядку та ст. 654 ЦК України.

З матеріалів спадкової справи № 129/2019, заведеної після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 судом встановлено, що до приватного нотаріуса Харченко Л.Л. з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_2 чоловік померлої та ОСОБА_1 донька померлої через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 . На день смерті померлій ОСОБА_5 належало наступне нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2002 року реєстровий № 1-564 та квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.08.2006 року, при цьому ОСОБА_2 є спадкоємцем, що має обов`язкову частку у спадщині, а ОСОБА_1 спадкоємиця за заповітом(т. 2, а.с. 24-229).

26.03.2020 року ОСОБА_2 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку кожної з вказаних квартир, як таких, що набуті подружжям за час шлюбу. На підставі вказаної заяви нотаріусом видані ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на вказані частки у спільному майні подружжя за реєстровими №№ 841, 843. Отже, до складу спадщини після померлої ОСОБА_5 входить 1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_2 .

26.03.2020 між ОСОБА_3 , який діяв від імені позивачки, та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадщини, за яким сторони домовились, що у спадщину до ОСОБА_1 переходить 1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , а у спадщину до ОСОБА_2 1/2 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , поділ вчиняється сторонами з доплатою у розмірі 279 600,00 грн, що складає еквівалент 10 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 для ОСОБА_1 до посвідчення цього договору з дотриманням вимог діючого законодавства.

В цей же день на підставі заповіту та договору про поділ спадщини нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , реєстровий № 846, та на підставі ст. 1261 ЦК України і договору про поділ спадщини видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон) для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Вказана норма Закону повністю кореспондується з п. 1 гл. 8 розділу 1 Порядку.

Як вбачається з пунктів 1, 2 гл. 8 розділу І Порядку (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що вчинений ПН Київського МНО Майдибурою О.В. допис: "підписати договір про поділ спадщини", не є виправленням, оскільки істотно збільшує повноваження представника.

Приватний нотаріус Харченко Л.Л., приймаючи вказану довіреність та посвідчуючи договір про поділ спадкового майна була обізнана з порядком внесення змін до договору, які встановлені ЦК України та пунктами 7.1 і 7.2 Порядку і мала б вимагати у представника ОСОБА_1 надати належним чином оформлені зміни до довіреності чи нову довіреність, або відмовити в посвідченні договору про поділ спадкового майна, оскільки допис в довіреності є не виправленням арифметичної/орфографічної описки, а зміною, що розширила права представника у спосіб, не передбачений законодавством.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказана правова норма кореспондується з положеннями частини першої статті 626 ЦК України.

Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

Зміст договору як угоди домовленості (правочину) двох або більше сторін складає сукупність визначених на їхній розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі викладено, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що допис в довіреності зроблений не у спосіб, передбачений законом та поза межами волевиявлення позивача.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія зазначає, що суттю представництва є вчинення представником правочинів від імені та в інтересах особи, яку представляють, відповідно до наданих йому повноважень. Саме тому правочин, вчинений представником, породжує права і обов`язки для сторони, яку представляють, якщо він здійснений представником в межах повноважень.

Перевищенням повноважень слід розуміти ситуацію, коли представник має певні повноваження на вчинення правочину, проте вчиняє його з відхиленням від змісту та обсягу таких повноважень. Тобто, відбувається самостійне збільшення представником обсягу права на вчинення юридичних дій, визначених в довіреності. У випадку, коли у представника взагалі відсутні повноваження на вчинення конкретного правочину, такі дії не можна вважати перевищенням повноважень в розмінні ст. 241 ЦК України, оскільки вони де-факто відсутні.

Отже довіреність від 26.02.2020 року на підставі якої представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір про поділ спадкового майна, не містить визначених повноважень повіреного на укладення такого правочину, з чого суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що укладаючи вказаний договір, представник з власної ініціативи та на підставі оформленої у протиправний спосіб довіреності розширив межі наданих йому повноважень, що свідчить про недійсність правочину та відсутність створених ним юридичних наслідків.

Тому судова колегія приходить до висновку, що договір про поділ спадщини від 26.03.2020 року, укладений ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 є недійсним, а відтак, свідоцтва про право на спадщину за законом і заповітом, що видані на підставі договору про поділ спадщини також є недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено наявність порушеннь в діях нотаріусів, тому є необхідним після набрання рішенням законної сили направити його копію відповідним органам нотаріату з метою застосування до нотаріусів Майдибури О.В. та ОСОБА_8 заходів реагування.

Доводи ОСОБА_3 , що ним передані грошові кошти ОСОБА_1 , які сплачені відповідно до оспорюваного договору про поділ спадщини відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджує погодження позивачкою умов договору, судовою колегією не приймаються.

Переказ ОСОБА_3 певних грошових коштів не підтверджує наявність у нього повноважень на укладення договору про поділ спадщини, та відповідність довіреності від 26.02.2020 року в частині допису повноважень про укладення договору про поділ спадщини вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційні скарги залишаються без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 ,приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Любові Леонідівни, представника приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Майдибура Оксани Василівни - Мосейчук Анастасії Ігорівни та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 24 серпня 2023року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.