Справа № 462/5038/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюка А.І.,
Провадження № 22-ц/811/1052/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_3 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 серпня 2011 року, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Стверджує, що договір про надання банківських послуг за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Зазначає, що позичальнику було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування, а в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21000 грн., зважаючи на те, що при укладенні кредитного договору позичальник надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Вважає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених у договорі та в межах встановленого кредитного ліміту. Вказує, що позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору щляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку або шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта, однак, своєчасно грошових коштів на погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями не надавала. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла, а тому відповідачі, які є спадкоємцями позичальника, разом з нею проживали, а відтак прийняли спадщину, успадкували кредитні зобов`язання спадкодавця, до них перейшли обов`язки щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Стверджує, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року становить 16874,81 грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту. З наведених підстав просить стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року в розмірі 16874,81 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що спадкоємцем померлої ОСОБА_3 , яка є позичальником за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року, є її донька, ОСОБА_1 , їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, до складу спадкового майна входить житловий будинок. Зазначає, що обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує щодо вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Вважає, що відповідач зобов`язана сплатити борг спадкодавця в повному обсязі, оскільки розмір боргу становить 16 874,81грн., що значно менше середньої вартості будинків в місті Новий Розділ Стрийського району Львівської області, а ОСОБА_1 не надавала суду доказів того, що вартість успадкованого майна є меншою, ніж заборгованість за кредитом. Вказує, що внаслідок задоволення його вимог права іншого кредитора, Акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів» не порушуються, оскільки ним не пропущено строк пред`явлення кредиторських вимог щодо майна, на яке видано свідоцтво про спадщину, а відтак, за рахунок цього майна можуть бути задоволенні вимоги іншого кредитора. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21 березня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2023 року призначено на 16 год. 00 хв. 12 червня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 22 червня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 12 червня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 22 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні дані щодо вартості майна, успадкованого спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , що не дозволяє суду зробити висновок, що у відповідачів виник обов`язок задовольнити вимоги кредитора, враховуючи наявність іншого кредитора спадкодавця, а саме. АТ АКБ «Львів, який також надіслав до нотаріуса претензію до спадкоємців ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора, права якого можуть порушуватися, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 05 серпня 2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку».

В матеріалах справи міститься копія анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку» з підписом ОСОБА_3 із зазначенням її анкетних даних (а.с. 28).

ОСОБА_3 в анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua? складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також підтвердила, що зобов`язується їх виконувати та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_3 отримала та використовувала кредитні кошти, розраховувалася кредитними карточками при здійсненні покупок, знімала готівку в банкоматах, оплачувала послуги, а також погашала заборгованість за кредитним договором, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору.

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області 13 лютого 2020 року, підтверджується, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Сокальської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 28 травня 2021 року, в якій просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в розмірі 16874.81 грн.

24 червня 2021 року Сокальська державна нотаріальна контора повернула претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з тим, що померла ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не належить до нотаріального округу, в межах якого діє Сокальська державна нотаріальна контора.

06 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважаючи їх спадкоємцями позичальника за законом, окремі листи-претензії, в яких повідомляло, що заборгованість позичальника ОСОБА_3 становить 16 874,81 грн. та пропонувало кожному з них сплатити суму заборгованості.

Реєстром згрупованих поштових відправлень підтверджується, що 12 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало ОСОБА_1 лист-претензію від 06 серпня 2021 року, в якому вимагало сплатити заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року.

В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 152/2020, заведеної Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою 13 серпня 2020 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з копії спадкової справи № 152/2020, така заведена на підставі претензії/вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 № 699/0-14 від 04 серпня 2020 року, з якою звернулося Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів».

У претензії/вимозі до спадкоємців ОСОБА_3 № 699/0-14 від 04 серпня 2020 року АТ АКБ «Львів» повідомляє про те, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 07270/001/2019 від 23 серпня 2019 року становить 10 620,14 грн., з яких 8 579,82 грн. заборгованість за кредитом, а 2 040,32 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сьомої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Згідно із заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Вус В.В. 10 лютого 2020 року, зареєстрованим за №67, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, своїй дочці ОСОБА_1 .

08 квітня 2021 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальною контори Павлишин О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-86, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0.0440 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2021 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальною контори Павлишин О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-87, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0.0360 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2021 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальною контори Павлишин О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-88, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки, площею 0.0683 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

08 квітня 2021 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальною контори Павлишин О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-89, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 .

11 серпня 2022 року державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальною контори Павлишин О.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 3-119, за яким ОСОБА_1 є спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_2 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 324602489 від 02 березня 2023 року підтверджується, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 , яка прийняла та оформила спадщину після смерті спадкодавця, саме їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, вона стала власником успадкованого майна, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 .

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину 08 квітня 2021 року, а АТ КБ «ПриватБанк» надіслало їй вимогу кредитора 12 вересня 2021 року, тобто протягом шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, кредитором дотримано передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05 серпня 2011 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , вбачається, що станом на день смерті позичальника, така становить 16 874,81грн., що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту (а.с.19-20).

Заперечуючи щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», відповідачі не подали розрахунку заборгованості спадкодавця на спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем, а також не надали доказів сплати заборгованості за кредитним договором чи відсутності такої.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12, від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20.

Однак, відповідачами, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів вартості спадкового майна, а також того, що розмір заборгованості спадкодавця перевищує вартість успадкованого майна, що є обов`язком спадкоємця.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що у відповідачів не виник обов`язок задовольнити вимоги кредитора у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи даних щодо вартості майна, успадкованого спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , є безпідставними

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 успадкувала нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, площею 0.0440 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0.0360 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., земельну ділянку, площею 0.0683 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 , житловий будинок АДРЕСА_2 , сукупна вартість якого не може бути меншою, ніж сума заборгованості спадкодавця за кредитним договором.

З огляду на те, що до складу спадщини входять як права, так і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, відтак, набувши права власності на вищезазначене майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , у ОСОБА_1 виник обов`язок щодо задоволення вимог кредиторів спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року в розмірі 16 874,81 грн.

Оскільки ОСОБА_2 не є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що пред`явлені до нього позивачем позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року в розмірі 16 874,81 грн., не підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 16 874.81 грн. за кредитним договором № б/н від 05 серпня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 22.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк