Справа № 405/8229/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

представника позивача: адвоката Завгородньої В.В.

відповідача : ОСОБА_1 та її представника адвоката: Іващенка О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення із належної їй житлової кімнати, яка відноситься до житлової квартири АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 07.12.2011 року вона придбала частину житлового будинку у громадянина ОСОБА_3 відповідно до Договору дарування, а саме 18/100 часток вищезазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель. У даному договорі дарування не було чітко зазначено площі та кількості кімнат, яка належить їй відповідно до частки, яку вона придбала, тому вона зайняла одну кімнату та веранду і в ній проживала. Навесні познайомилася із новим судом, який також має таку саму частку у даному житловому будинку і він її запевнив та поясним на власному технічному паспорті, що до її частини належить дві житлові кімнатами та веранда. Після його слів вона почала вираховувати фактичну площу, яку займає, та ту, яка має складати 18/100 від загальної площі 184,39 кв.м. і дійшла до висновку, що просто у одній з її кімнат проживає сусідка, без її дозволу та укладення будь якого договору і не збирається добровільно її залишати, а тому вона звернулась за правовою допомогою.

Зазначала, що придбала житлову квартиру у ОСОБА_3 , у розмірі 18/100, дана інформація щодо належності права власності продавцю підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2009 року про визнання права власності та ухвалою від 25.12.2009 року про виправлення арифметичних помилок рішенні суду у справі № 2-2634/09, але навіть після прийняття даного рішення власниками часток не припинилися спори про частки і тому було прийнято рішення і ухвалено мирову угоду від 24.04.2011 року, якою було чітко визначено те, що громадянину ОСОБА_3 належить 18/100 частки, що складає квартиру АДРЕСА_2 площею 36,68 кв.м., до якої входить веранда 5,9 кв.м., кімната 20,7 кв. м, кімната 10,08 кв.м., дана мирова угода посвідчено печаткою Ленінської районної ради м. Кіровограда головою квартального комітету № 24 та за згодою відповідачки ОСОБА_1 . Дана мирова угода міститься у інвентаризаційній справі.

Тому вважає, що відповідачка повинна усунути перешкоди та виселитися із належної їй житлової кімнати і посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов.

25.03.2021 року відповідачем подано відзив на позов в якому вона просить відмовити позивачу у задоволенні її вимог.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що не може надати пояснення через неузгодження позиції з довірителем, так як та перебуває за межами України.

Позивач не з`являється в судові засідання, призначені на 07.07.2022 року, 04.08.2022 року, 27.09.2022 року, 31.10.2022 року, 18.11.2022 року, 24.01.2023 року, 13.03.2023 року, 15.05.2023 року, 19.06.2023 року будучи повідомленою про їх час та місце проведення та подає заяви про відкладення розгляду справи.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

Враховуючи вищезазначене, думку відповідача та її представника, які наполягали на розгляду справи, наявність представника позивача в судовому засіданні, суд прийняв рішення про розгляд справи при даній явці.

В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи по АДРЕСА_3 , встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 07.12.2011 року позивач ОСОБА_2 придбала 18/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель під номером АДРЕСА_3 у громадянина ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П. за реєстровим № 7944.

Відповідно п.2 вказаного договору відчужувані 18/100 часток належать продавцю на праві спільної часткової власності на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.10.2009 року справа № 2-2634/09 та на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.12.2009 року, зареєстрованого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28.01.2010 року за № 246 в книзі 1, реєстраційний номер 21427599, номер витягу 25159999.

Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2009 року за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування на 18/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_3 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2009 року ОСОБА_3 належить 18/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_3 на праві приватної спільної часткової власності на підставі вищезазначеного рішення суду та ухвали від 25.12.2009 року про виправлення арифметичних помилок рішенні суду у справі № 2-2634/09.

Частиною 1 ст.356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Як зазначено позивачем, у даному договорі не було чітко зазначено площі та кількості кімнат, яка належить їй відповідно до частки, яку вона придбала, тому вона зайняла одну кімнату та веранду і в ній проживала з 2011 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на мирову угоду від 24.04.2011 року, укладеною між співвласниками, якою було чітко визначено те, що громадянину ОСОБА_3 належить 18/100 частки, що складає квартиру АДРЕСА_2 площею 36,68 кв.м., до якої входить веранда 5,9 кв.м., кімната 20,7 кв. м, кімната 10,08 кв.м., дана мирова угода посвідчено печаткою Ленінської районної ради м. Кіровограда головою квартального комітету № 24. Дана мирова угода міститься у інвентаризаційній справі.

Дійсно, в матеріалах інвентаризаційної справи по АДРЕСА_3 (а.с.376) міститься мирна угода від 24.04.2011 року з підписами співвласників даного домоволодіння.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, позивач як співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Договір про виділ в натурі частки із нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вказаним обставинам надавалась правова оцінка і рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2011 року у справі № 2-373/11 за позовом прокурора Ленінського району м. Кіровограда в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виділення в натурі частки майна та про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування житловою площею шляхом вселення відмовлено.

01.06.2011 року Апеляційний суд Кіровоградської області, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2011 року та дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що покладений в основу рішення висновок узгоджується з нормами чинного цивільного законодавства, на які суд першої інстанції послався, ґрунтується на доказах, яким дана належна юридична оцінка та ухвалив рішення про відмову в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.04.2011 р. залишив без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з роз`яснення ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 16.05.2011 року на ім`я ОСОБА_3 його заява про внесення змін в реєстр прав власності на підставі поданої ним мирної угоди від 24.04.2011 року не може бути задоволена, так як не дотримано нотаріального посвідчення даної угоди між співвласниками.

Таким чином, угода, укладена 24.04.2011 року між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_3 є неукладеною.

Інших доказів наявності перешкод відповідачем ОСОБА_1 , наявність права на ще одну кімнату у будинку АДРЕСА_3 , позивачем не вказано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та відмови в його задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлено 23.06.2023 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 прож. АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_5 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко