ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2608/23 Справа № 199/9339/21 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 199/9339/21

Номер провадження 22-ц/803/2608/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - Дніпровська міська рада

відповідачі - ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 липня 2022 року головуючого судді Подорець О.Б. зі складанням повного тексту судового рішення 28 липня 2022 року по цивільній справі про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, припинення права приватної власності, скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

У листопада 2021 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, припинення права приватної власності, скасування державної реєстрації.

Позов мотивований тим, що внаслідок проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22 січня 2020 року № 2-22/1-рк посадовими особами Дніпровської міської ради було виявлено наявність ряду підроблених рішень Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради.

Зокрема, однією з таких земель стала земельна ділянка з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером: :01:710:0108 розташована за адресою - АДРЕСА_1 , проте фактично, відповідно до Публічної кадастрової карти України вона розміщена в районі вулиць Передова - Дмитренко .

Безпосередньо, заволодіння земельною ділянкою відбулося шахрайським шляхом на підставі підробленого рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22 січня 1998 року №64, на підставі якого у подальшому було зареєстроване право приватної власності за ОСОБА_1 , про що було видано державний акт від 24 лютого 1998 року, серія ДПД* 710447.

Дніпровською міською радою було направлено запит до архівного управління міської ради та встановлено, що у архіві Дніпровської міської ради наявний оригінал рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №64 від 22 січня 1998 року, проте він жодним чином не стосується передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №64 від 22 січня 1998 року приймалося «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування приватному підприємству «Посейдон» по фактичному розміщенню кафе», ніякого відношення до передачі земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 воно не має. Інформації стосовно звернень ОСОБА_1 щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 відсутня. Особисті дані ОСОБА_1 у Державному земельному кадастрі як власника земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108 відсутні у повному обсязі, як того вимагає законодавство України.

Для отримання повної інформації стосовно особи власника земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, а також копії державного акту від 24 квітня 1998 року, серія ДПД* 710447, міською радою було направлено запит до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Лист-відповідь надійшов 05 жовтня 2021 року за № 18-4-0.222-8119/2-21, яким було направлено копію відповіді відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29 вересня 2021 року № 1556/407-21 у якому було повідомлено, що внаслідок пожежі, яка відбулася 04 серпня 2008 року в приміщенні інституту ДП «Дніпроцивільпроект», за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-а (до перейменування - м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна, 29-а), в якому зберігався місцевий фонд документації із землеустрою Управління земельних ресурсів м.Дніпропетровська, було знищено більшу частину документації із землеустрою разом з документами Державного реєстру земель (книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку), що посвідчують права на землю.

У зв`язку з порушенням прав та інтересів міської ради, оскільки земельна ділянка незаконно вибула з комунальної власності, просили визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22 січня 1998 року №64, припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:710:0108, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:710:0108 у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру :01:710:0108 з Державного земельного кадастру припинивши речові права на неї.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 липня 2022 року позов Дніпровської міської ради задоволено.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:710:0108 у Державному земельному кадастрі з виключенням відомостей щодо кадастрового номеру :01:710:0108 з Державного земельного кадастру, припинивши речові права ОСОБА_1 на неї. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Дніпровської міської ради судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що визнавши проведену державну реєстрацію земельної ділянки протиправною та скасовуючи її, судом першої інстанції не визнано протиправним та не скасовано державний акт, який підтверджує право власності на вказану земельну ділянку та залишається чинним, що суперечить принципу належного та ефективного захисту судом порушених прав позивача та не призводить до відновлення порушених прав.

Судом при задоволенні позову не враховано правової позиції Верховного Суду у спірних правовідносинах в частині застосування судами принципу процесуальної економії, постановивши рішення у справі в межах заявлених позовних вимог, які не забезпечують ефективного способу відновлення порушеного права позивача та є самостійною підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції не задоволено основну позовну вимогу предмет позову, натомість задоволено похідну вимогу про скасування державної реєстрації земельної ділянки, невід`ємно пов`язану причинно-наслідковим зв`язком за позовними вимогами про визнання недійсним та скасуванням рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради, як підстави протиправності проведеної державної реєстрації спірної земельної ділянки, що не могла бути задоволена судом без задоволення предмету позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Виконавчого комітету Дніпровської міської ради Архипенко А.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну, а рішення суду залишити без змін, як прийняте з повним дослідженням доказів та обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначено, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення права власності відносно неї установив обставини щодо незаконності вибуття земельної ділянки з комунальної власності, а також зазначив, що у зв`язку з тим, що рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не приймалось, а отже визнавати неіснуючий правовий акт недійсним не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку. За таких обставин, судом встановлено, що в результаті реєстрації вказаної земельної ділянки за ОСОБА_1 порушені інтереси територіальної громади міста, а достатнім та ефективним способу захисту прав та інтересів позивача є скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення права власності відносно неї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Дніпровської міської ради Риженко М.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду, прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, залишити без змін. Зокрема зазначено, що заявлені позовні вимоги у позовній заяві не пов`язані між собою та мали на меті захист прав та інтересів міської ради, незалежно одна від одної. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з власності Дніпровської міської ради на підставі неіснуючого рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 22 січня 1998 року № 64, тому скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням речових прав стосовно неї є належним та ефективним способом порушеного інтересу міської ради та не потребує попереднього скасування та визнання незаконними в судовому порядку вищезазначеного рішення виконавчого комітету, який приймався з іншого питання.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу «EasyCon» представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В. у повному обсязі підтримав доводи апеляційної скарги .

Представник позивача Дніпровської міської ради Риженко М.С. підтримала доводи відзиву на апеляційну скаргу,просила апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Виконавчого комітету Дніпровської міської ради не з`явився,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (т.2.а.с.4).

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення,які неодноразово поверталися з довідкою Укрпошти про причини повернення з відміткою «адресат відмовився « (т.1.а.с.255,256; т.2.а.с.6) та шляхом публікації на сайті Судової влади України Дніпровського апеляційного суду (т.2.а.с.5) .

Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження ,місця проживання чи перебування особи,повідомленою цією особою суду .

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи, в тому числі і відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22 січня 2020 року № 2-22/1-рк посадовими особами Дніпровської міської ради виявлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 64 від 22 січня 1998 року, за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної власності, про що було видано державний акт від 24 лютого 1998 року, серія ДПД* 710447 (т.1.а.с.14).

Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 64 від 22 січня 1998 року приймалося «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування приватному підприємству «Посейдон» по фактичному розміщенню кафе» (т.1.а.с.29), і ніякого відношення до передачі земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 воно не має. Інформації стосовно звернень ОСОБА_1 щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , відсутня .

Задовольняючи частково позовні вимоги ,суд першої інстанції виходив з того,що рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 64 від 22 січня 1998 року приймалося «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування приватному підприємству «Посейдон» по фактичному розміщенню кафе», і ніякого відношення до передачі земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 , не має. Також, встановлено,що інформація стосовно звернень ОСОБА_1 щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , відсутня.

Оскільки рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про передачу спірної земельної ділянки не приймалось, суд дійшов висновку, що визнавати неіснуючий правовий акт недійсним не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку.Крім того,суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:710:0108, вибула із власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради поза волею власника, документація із землеустрою спірної земельної ділянки, як зазначено у листі-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 жовтня 2021 року, було знищена внаслідок пожежі, яка відбулась 04 серпня 2008 року, Дніпропетровською міською радою дозвіл на розроблення такої документації не надавався, тому дійшов висновку про наявність підстав для скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлено фактичні обставини справи та доказам, наявним у справі, надано належну правову оцінку.

Протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідачами не доведено .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.

Відповідно до норм ЗК України від 18 грудня 1990 року , чинного на момент надання земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 , власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну.

У державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськосподарських підприємств.

Право на отримання земельної ділянки у власність із земель державної власності мали лише громадяни: безоплатно - для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), для садівництва, дачного і гаражного будівництва; за плату передавалися у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки, розмір яких перевищує середню земельну частку.

Згідно статті 67 ЗК України, (чинного на момент прийняття оспорюваного рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 стало рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 64 від 22 січня 1998 року, яким передано земельну ділянку у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Статтею 10 ЗК України від 18 грудня 1990 року ( в редакції чинній на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від № 64 від 22.01.1998) встановлено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди.

Статтею 17 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від № 64 від 22.01.1998) встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно статті 23 ЗК України, що діяв станом на надання земельної ділянки у приватну власність, право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, можливе розпорядження спірною земельною ділянкою, проте у даному випадку, підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 стало саме рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від № 64 від 22.01.1998.

Водночас рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №64 від 22.01.1998 приймалося «Про надання земельної ділянки по АДРЕСА_3 у тимчасове користування приватному підприємству «Посейдон» по фактичному розміщенню кафе», і ніякого відношення до передачі земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 , не має. Інформації стосовно звернень ОСОБА_1 щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , відсутня.

Таким чином, рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про передачу спірної земельної ділянки не приймалось, через що визнавати неіснуючий правовий акт недійсним не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку.

За таких обставин, судом правильно встановлено, що в результаті реєстрації вказаної земельної ділянки за ОСОБА_1 порушено інтереси територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до Порядку ведення Державного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 державна реєстрація земельної ділянки - внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну.

Відповідно до ч.ч. 3,9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або- уповноваженої нею особи. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки та закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Згідно пункту 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до ч. 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням предмету даної справи, апеляційний суд вважає, що докази наявні в матеріалах справи дозволили суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала,що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу,за захистом якого звернулася особа,так і від характеру його порушення,невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають відповідати змісту відповідного права чи інтересу,характеру його порушення,невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам (постанова від 18 лютого 2021 року у справі № 756/13679/16-ц).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені матеріально правові заходи охоронного характеру,за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанова ВП ВС від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом(способом) необхідно розуміти такий,що спричиняє потрібні результати,наслідки,тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки,на скільки це можливо.

Як правило,особа,права якої порушено,може скористатися не будь-яким,а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно,спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини .

Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав,їх обтяжень,зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав,обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади,органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою,за якою була сформована земельна ділянка ,щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки,що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності) .

Згідно зазначеного, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням речових прав щодо неї є належним ,згідно положень законодавства способом захисту порушених прав та інтересів. Крім того,саме скасування державної реєстрації та припинення речових прав відносно неї є єфективним способом відновлення порушених прав та інтересів міської ради .

Судом встановлено,що формування спірної земельної ділянки відбулося з порушенням земельного законодавства,зокрема,без надання дозволу на відведення земельної ділянки,також відсутні будь-які звернення до міської ради особи, яка зазначена у відомостях Державного земельного кадастру власником спірної ділянки. Також,згідно з відомостями Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастром номером : :01:710:0108, розташована за адресою - АДРЕСА_1 , проте фактично,відповідно до Публічної кадастрової карти України вона розміщена в районі вулиці Передова-вулиця Дмитренка ,тобто територіальне місце розташування землі знаходиться в іншій частині міста Дніпра. Інформації стосовно звернень ОСОБА_1 щодо передачі їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , відсутня. ОСОБА_1 процедуру передачі земельної ділянки з кадастровим :01:710:0108 з комунальної у приватну власність дотримано не було, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надавався,рішення про передачу з комунальної у приватну власність ОСОБА_1 на пленарних засіданнях виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради,Дніпропетровської міської ради не приймалося (на час виникнення права власності -Радами народних депутатів). Земельна ділянка з кадастровим номером: :01:710:0108, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпро,в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності ,в силу ст.ст.80,83 ЗК України та ст.ст.26,60 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні». Жодних рішень щодо передачі земельної ділянки територіальною громадою міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради та/або її виконавчим органом не приймалося. Таким чином,шляхом проведення безпідставної державної реєстрації на землю комунальної власності на підставі неіснуючих рішень,вона протиправно всупереч волі власника, перейшла на праві приватної власності до іншого право набувача.

Отже,судом першої інстанції надано обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи, які мають правове значення для вирішення спору. Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, правильно встановивши обставини справи, правильно визначив природу спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову , про що ухвалив відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ,позивачем при поданні позову сплачено за позовом немайнового характеру 6 810 грн (а.с.12) та при частковому задоволенню позову, стягнуто судовий збір у розмірі 2270 грн з відповідача Головного управління Держгеокадастру на користь позивача ,що спростовує твердження скаржника про покладення всієї суми судових витрат тільки на одного відповідача .

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення , не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України. Аргументи відзивів на апеляційну скаргу є прийнятними та обґрунтованими .

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 23 червня 2023 року .

Судді: