П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023року м. Київ

Справа №362/2491/22

Провадження № 22-ц/824/7199/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг»,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства

з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25 січня 2022 року ОСОБА_1 була звільнена за згодою сторін у відповідності до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Проте, при звільнені їй не було виплачено заробітну плату за період з листопада 2021 року по січень 2022 року включно, а також не виплачено компенсацію за невикористану відпустку.

Оскільки станом на дату звернення з даним позовом заборгованість по заробітній платі не було погашено, ОСОБА_1 просила, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з ТОВ «Раунд Рісайклінг» на свою користьзаборгованість по заробітній платі у розмірі 22 260,38 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 42 001,68 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 липня

2022 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження

з повідомленням сторін. Призначено судове засідання у справі.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від

08 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнено з ТОВ «Раунд Рісайклінг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки у розмірі 42 001,68 грн та 22 260,38 грн заборгованості по заробітній платі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що під час звільнення позивачки з роботи з нею не було проведено повного розрахунку при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Раунд Рісайклінг», а відтак заявлена сума заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2021 року по січень 2022 року включно підлягає стягненню в судовому порядку. Оскільки відповідачем не було проведено повного розрахунку при звільненні, стягненню також підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, який розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року

№ 100.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2022 року заяву представника ТОВ «Раунд Рісайклінг» про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року залишено без задоволення.

06 березня 2023 року ТОВ «Раунд Рісайклінг»подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що товариство не має жодної заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 09березня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 березня2023 року витребувано

з Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали справи № 362/2491/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

12 квітня 2023 року матеріали справи № 362/2491/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платінадійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13квітня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Раунд Рісайклінг» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

29 квітня 2023 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від

13 квітня 2023 року ТОВ «Раунд Рісайклінг» надало квитанцію про сплату судового збору у розмірі, встановленому судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Раунд Рісайклінг» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Раунд Рісайклінг» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 64 262,06грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

25 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Некрасов О. С. подав до Київського апеляційного суду відзив, у якому просить апеляційну скаргу ТОВ «Раунд Рісайклінг» залишити без задоволення, а заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Раунд Рісайклінг» та була звільнена 25 січня 2022 року за згодою сторін (пункт 1 частина перша статті 36 КЗпП України), відповідно до копії наказу № 1 про припинення трудового контракту.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Раунд Рісайклінг» заборгованість по виплаті заробітної плати в період за листопада 2021 року по січень 2022 складає 22 260,38 грн.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо стягнення невиплаченої заробітної плати

За нормами статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У частині третій статті 15 зазначеного Закону закріплено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим

з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 115 КЗпП України, частина перша статті 24 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Раунд Рісайклінг», заборгованість перед

ОСОБА_1 по виплаті заробітної плати за період з листопада 2021 року по січень 2022 року складає 22 260,38 грн.

Відповідно до правового висновку, який викладено у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Установивши, що ТОВ «Раунд Рісайклінг» не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за період з листопада 2021 року по січень 2022 року у розмірі 22 260,38 грн, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 260,38 грн.

Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідачем не надано.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

Частиною першою статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Положеннями статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і відповідно до умов Колективного договору. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені

у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, при недотриманні роботодавцем вимог статті 116 КЗпП України, для роботодавця настають наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України. Роботодавець не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Верховний Суд зазначає, що працівник є слабшою ніж роботодавець, стороною

у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі

№ 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства

є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі,

а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи

з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи

з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 24 квітня

2023 року в справі № 205/8443/19 (провадження № 61-8977св22).

Рішення суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Раунд Рісайклінг» на користь ОСОБА_1 42 001,68 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не відповідає вказаному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

Київський апеляційний суд, з урахуванням цього висновку Великої Палати Верховного Суду, встановлених судом фактичних обставин справи, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 22 260,38 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але

є співмірною розміру заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18, провадження № 61-7884св19, викладено висновки щодо застосування норм матеріального права з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, викладеного у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження

№ 14-623цс18.

З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неспівмірність розміру стягнутої заробітної плати щодо розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідній частині оскаржувані рішення підлягають зміні зі зменшенням розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 42 001,68 грн до 22 260,38 грн.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21 (провадження № 61-6807св22).

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Перевіривши в межах апеляційної скарги правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року змінити в частині стягнення з ТОВ «Раунд Рісайклінг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку, зменшивши розмір середнього заробітку який слід стягнути з 42 001,68 грн до 22 260,38 грн.

В іншій частині заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року слід залишити без змін.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відступаючи від висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) зробила висновок про те, що середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, судовий збір за такі вимоги справляється.

За таких обставин ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Київським апеляційним судом встановлено, що питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання позову судом першої інстанції не вирішувалось.

Оскільки позивачкою під час звернення до суду з позовом не було сплачено судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судові витрати підлягають стягненню ТОВ «Раунд Рісайклінг» в сумі 343,66 грн (частка задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) та 343,86 грн (за вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати), а всього 687,52 грн в дохід держави.

Так як Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку шляхом зменшення його розміру з 42 001,68 грн до 22 260,38 грн, судові витрати, які понесло ТОВ «Раунд Рісайклінг» зі сплати судового збору в розмірі 457,30 грн за подання апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Раунд Рісайклінг».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від

08 грудня 2022 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити, зменшити розмір середнього заробітку з 42 001,68 грн до 22 260,38 грн.

В іншій частині заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» в дохід держави 687,52 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Раунд Рісайклінг» 457,30 грн судових витрат, понесених у зв?язку

з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна