Справа № 442/911/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2146/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження № 22-ц/811/2365/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача:Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року (з врахуванням заперечень на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галишина О.В. про зупинення провадження у справі) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галишина А.В. про зупинення провадження у справі - відмовлено.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 25.06.2018 року у справі №442/6227/17, провадження №2/442/328/2018.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від його доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 1073,60 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року (з врахуванням заперечень на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галишина О.В. про зупинення провадження у справі) оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що ОСОБА_2 оплачує аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання, дітей відповідного віку, згідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 442/6227/17 та виданого на підставі нього дублікату виконавчого листа, який було повторно видано Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. ОСОБА_2 сплачує аліменти добровільно і заборгованості по них не має, що підтверджується довідкою від 14.06.2023 року № 23186, виданою Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області. Звертає увагу на те, що ухвалою суду від 09 березня 2023 року було зупинене провадження в зв`язку з тим, що згідно до наказу №_335 від 12.02.2022 року ОСОБА_2 походить військову службу в частині НОМЕР_1 . 07.06.2023 року представником позивачки - ОСОБА_3 адвокатом Партикою О. було подано клопотання про відновлення провадження у справі. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 08 червня 2023 року у справі № 422/911/23 провадження у справі відновлено з незрозумілих причин. Вказує, що 19.06.2023 року було подано повторне клопотання про зупинення провадження у справі з додачею довідки про перебування ОСОБА_2 у військовій частині № НОМЕР_2 м.Дніпро з 01.03.2023 року. Поряд з тим, суддя Дрогобицького міськрайонного суду Павлів З.С. постановила ухвалу від 20.06.2023 року якою відмовила у зупиненні провадження у справі і цього ж дня прийняла відповідне рішення про задоволення позовних вимог. Звертає увагу суду, що у позові не правильно зазначена дата народження ОСОБА_2 та місце його проживання - м.Стебник. Позивач вказує, що ОСОБА_2 проходить військову службу у ЗСУ та має дохід у 130 тис. грн., однак винагорода у 130 тис. грн. голослівна, оскільки такі кошти - це винагорода коли особа брала участь у бойових діях. Відповідач має заробітну плату звичайного солдата військовослужбовця, виплата якої передбачена «Порядком виплат грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ». Однак, пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, при цьому посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, та зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів, бо не підтверджені доказами. Відповідач аліменти сплачує регулярно .Заборгованості по оплаті аліментів не має Аліменти оплачує навіть у більшій сумі за ту , яка зазначена у рішенні 25.06.2018 року . До того ж ОСОБА_2 відкрив картковий рахунок на ім`я старшої доньки ( « Юніор ») та переказує їй кошти окремо від аліментів. Ці витрати не включені в аліменти Позивач не подає жодних доказів того, що суттєво покращився матеріальний стан Відповідача. Неправдивою є інформація, що Відповідач всі свої кошти витрачає на власні потреби. Насправді відповідач сплачує аліменти, крім аліментів додає додаткові кошти дітям. Поповнює мобільні телефони дітей. ОСОБА_2 купив обом донькам мобільні телефони. Втрачає кошти на їх одяг та інше. Крім того в ОСОБА_7 знаходиться на утриманні матір ОСОБА_8 ,1956 р.н. яка проживає разом з ним. Щодо пояснень представника позивача на той факт що зупинення провадження по справі порушує права дітей не відповідає дійсності оскільки відповідач сплачує аліменти у достатньому розмірі присуджені йому за рішенням суду. Заборгованості по аліментах немає, що підтверджується відповідною довідкою. Крім того чинне законодавство не передбачає що провадження в інтересах неповнолітніх дітей не повинні зупинятися Також вказана вище норма ЦПК України не передбачає право поновлювати провадження у справі у разі залучення до справи представника , якщо провадження було зупинено на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.

Також, вважає, що ухвала про відмову у зупинені провадження у справі підлягає скасуванню.Зазначає, що стороною повивача не додано жодних документів як доказів у справі, які б були достатніми і допустимими в частині того, що ОСОБА_2 не проходить військову службу. Навпаки за такі докази, що відповідач проходить військову службу у військовій частині суд самостійно згадує. Відповідно до ч.2 ст.252 ЦПК України визначено, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною. Даний перелік є вичерпними і не стосується питання аліментів чи зміни способу їх стягнення.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

В апеляційній скарзі представником відповідача, також, заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в зв`язку з тим, що згідно до наказу №_335 від 12.02.2022 року ОСОБА_2 проходить військову службу в частині НОМЕР_1 .

Колегія суддів в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження відмовила зважаючи на наступне.

Дійсно, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Однак, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами ж першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Зважаючи на вказане, слід вважати, що мінімальні гарантії дитини на належне утримання слід вважати першочерговим завданням, що стосуються інтересів дітей, оскільки такі гарантії забезпечують їй належне харчування, догляд, розвиток та забезпечення інших мінімальних життєво необхідних потреб. Недотримання таких гарантій, неналежне дотримання або тривалі перерви у такому забезпеченні слід вважати порушують права дитини та можуть призвести до невідворотних наслідків, що стосуються здоров`я дитини, її розвитку, повноцінної життєдіяльності, тощо.

Відтак, слід вважати, що норма ч. 2 ст. 252 ЦПК України конкурує із згаданими нормами сімейного законодавства, зокрема, нормою ст. 180 СК України (у справах про стягнення аліментів, зміну розміру аліментів, способу стягнення аліментів, тощо, тобто справ які стосуються утримання дітей) та іншими, які зобов`язують батьків належно, своєчасно та постійно утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки тривале, на невизначений час зупинення провадження у справі однозначно призведе до порушень згаданих прав дитини гарантованих як внутрішнім законодавством, так і міжнародними нормативно-правовими актами.

Також, у вказаній категорії справ, застосовуючи принцип пропорційності, як один із елементів принципу верховенства права, на думку колегії суддів, переважаючими у цій конкуренції норм слід вважати інтереси дитини щодо її належного, своєчасного, постійного утримання порівняно з інтересами військовослужбовця, який мобілізований на безпосередню участь у розгляді справи.

Відтак, зупинення провадження у даній справі на тривалий, невизначений час однозначно порушуватиме інтереси дітей на визначення належного, своєчасного та постійного їм утримання.

Додатково, колегія суддів звертає увагу на те, що інтереси відповідача у даній справі представляє адвокат, який повністю викладав позицію сторони відповідача у справі по суті спору та з процесуальних питань у ряді письмових заяв, відзивах на позовну заяву та апеляційній скарзі, заявляючи ряд клопотань, тощо.

Враховуючи вказане, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, а також, вважає, що судом першої інстанції правильно постановлено ухвалу від 20.06.2023 року про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Галишина А.В. про зупинення провадження у справі, на яку подано заперечення представником відповідача, оскільки зупинення провадження у даній справі призведе до порушення прав дітей на швидке та об`єктивне визначення їм належного, своєчасного та постійного утримання.

Також, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на неможливість нівелювання значення даної справи, оскільки навіть в умовах воєнного стану батьки не можуть бути звільнені чи відтерміновані у виконанні обов`язку утримати своїх дітей, адже дітей слід вважати слід вважати незахищеною категорією, яка потребує особливої, додаткової уваги, а їх утримання та захист, зокрема, в час воєнного стану, виходить на перший план.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також письмових заяв учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 180-183, 192 СК України,12, 13, 81, 206, 264, 430 ЦПК України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2018 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2017 і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2023 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 м.Дніпро з 01.03.2023 по теперішній час. Стороною відповідача представлено суду копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №335 від 12.12.2022, в якому зазначено розмір виплат, які проводяться ОСОБА_2 у зв`язку з проходженням ним військової служби. Суд виходив з того, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», а також з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей, позов слід задоволити частково, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 247, 251, 253, 258, 261, 353 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні клопотаннясуд виходив з того, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться вищевказана цивільна справа. За клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 09.03.2023 року провадження у справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 на військовій службі. На підставі ухвали суду від 08.06.2023 року провадження в справі відновлено. 19.06.2023 року представник відповідача подав до суду повторно клопотання про зупинення провадження в справі у зв`язку із перебуванням ОСОБА_9 на військовій службі.Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд виходив з того, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Суд зазначає, що зупинення провадження у даній справі призведе до порушення права позивачки на розумний строк розгляду її справи відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім цього, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідачем не вказано, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період його знаходження на військовій службі, враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав через свого представника. Суд з особливою повагою ставиться до відповідача як до військовослужбовця, однак звертає увагу й на неможливість нівелювання значення даної справи, оскільки навіть в умовах воєнного стану батьки не можуть бути звільнені чи відтерміновані у виконанні обов`язку утримати своїх дітей, адже вони потребують особливої, додаткової уваги, а їх утримання та захист виходить на перший план. Враховуючи вищенаведене, з дотриманням, перш за все, інтересах неповнолітніх дітей, а також з метою недопущення порушення розумних строків розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання адвоката відповідача про зупинення провадження у справі слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції.

13.02.2023 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, у якому просила:

- змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2021 по справі №442/6227/17, провадження №2/442/160/2021, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки від його доходу щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2021 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2017 і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку зі зростанням цін на продукти харчування, продовольчі товари, зростання цін на енергоносії, комунальні послуги, інфляцією, потреби на утримання дітей значно зросло. Оскільки коштів у сумі по 1000 грн. не достатньо для належного утримання дитини, вони потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому, вона змушена звертатись до суду з даним позовом. Матеріальне становище значно покращилось, адже при винесенні попереднього рішення суду відповідач відбував покарання у державній установі «Львівська установа виконання покарань №19», а на даний час він мобілізований і проходить службу у ЗСУ та отримує високу допомогу від держави в розмірі 130000 грн. Аліментів відповідач більше нікому не платить, інших неповнолітніх дітей у нього немає, непрацездатних батьків немає. На момент звернення до суду з даним позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримати неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 181 ЦПК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вказаних норм закону новелу Сімейного Кодексу України, а саме те, що: «спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів», слід застосовувати в контексті змісту наведених норм, якими передбачено: обставини визначення способу стягнення аліментів; спосіб визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини; відповідні обставини, які підлягають перевірці та враховуються при визначенні способу та розміру стягнення аліментів.

При цьому слід вважати, що ст. 192 СК України у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки новела, що міститься у статті 181 СК України не містить посилань чи тверджень, які б вказували на необхідність застосування ст. 192 СК України, тобто обставин, які б підлягали перевірці судом у випадку заявлення вимог про зміну саме розміру аліментів.

Слід вважати, що законодавцем при констатації у вказаній частині статті «спосіб аліментів… змінюється…» вказано на необхідність, а не можливість здійснення зміни способу аліментів і це безальтернативне твердження вказує, також, і те, що обставини, перевірка яких передбачена при застосуванні ст. 192 СК України у даному випадку значення не мають. Мають ж значення фактично згадані загальні обставини, які перевіряються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів. Фактично судом вирішується питання про стягнення аліментів новим способом, тобто у новій формі, з перевіркою обставин, що мають значення на час розгляду справи без перевірки обставин, що мали значення в минулому. Тобто спосіб стягнення аліментів встановлюється по новому з перевіркою нових, існуючих обставин.

Окрім цього, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів (правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19).

У ч.3 ст. 181 СК України законодавець розширив можливості того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (отримувача аліментів) щодо вибору способу стягнення аліментів.

Із вказаної норми закону, також, вбачається, що він не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не спростовано та не оспорено, - сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2018 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2017 і до досягнення дітьми повноліття.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, посилаючись на збільшення витрат на утримання дітей у зв`язку із зростанням вартості життя, а також зміною матеріального стану відповідача. Сума, яку перераховує відповідач для дітей недостатня, тому діти потребують більшої уваги з боку матеріального забезпечення батька. По суті ж позов стосується зміни способу стягнення аліментів, що може призводити і до зміни їх розміру у грошовому щомісячному еквіваленті, як правильно вказав суд першої інстанції.

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2023 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 м.Дніпро з 01.03.2023 по теперішній час.

Представником відповідача представлено суду копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №335 від 12.12.2022, в якому зазначено розмір виплат, які проводяться ОСОБА_2 у зв`язку з проходженням ним військової служби.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги вищевказаний наказ, оскільки на даний час вона не є актуальною, так як згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 14.06.2023 ОСОБА_2 проходить службу в іншій частині.

Судом першої інстанції правильно вказано, що позивачка має право на зміну способу (як наслідок і розміру) стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку платника, зокрема, і через те, що змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: змінився матеріальний стан позивачки та відповідача, суттєво зросли ціни на забезпечення нормальних умов життя та розвитку дітей (хоч це і не має пріоритетного значення при зміні способу стягнення аліментів, про що йшлося).

Звернувшись в суд з даним позовом про зміну способу стягнення аліментів позивачка фактично просить стягувати передбачений законом мінімум на дитину, що визначений ст.ст. 182, 183 СК України, про що йшлося вище. Суд, застосовуючи вимоги вказаних статей, у випадку відсутності певних істотних обставин, що можуть вплинути на визначення такого мінімального розміру зобов`язаний встановити саме такий розмір. Такими, істотними обставинами, що давали б підставу стягувати аліменти у іншому розмірі, відмінному від мінімального слід вважати, наприклад, наявність поганого стану здоров`я платника аліментів (важкої хвороби, каліцтва, тощо), утриманців у платника аліментів, надзвичайно скрутного матеріального стану платника, що обумовлений об`єктивними обставинами, наявності значних доходів у дітей або отримувача аліментів, що забезпечують їх повноцінне утримання, тощо. Спосіб та розмір ж стягнення, про який просить позивачка є тим гарантованим державою мінімумом на утримання дитини, який забезпечить необхідний матеріальний мінімум для її утримання.

Позивачка вказує на те, що підставою звернення до суду стало те, що розмір аліментів, присуджений рішенням у розмірі 1000 грн. на одну дитину не відповідає реаліям сьогодення та матеріальним потребам дітей; збільшення потреб дітей в навчанні та розвитку.

Окрім цього, слід вказати на те, що аліменти у розмірі по 1000 грн., які сплачував відповідач на користь позивачки на кожну дитину є недостатнім на даний час для забезпечення нормального, мінімального рівня проживання дитини, забезпечення її елементарних життєвих потреб.

Також, слід вказати про те, що після прийнятого судом рішення від 25.06.2018 року змінилося матеріальне становище позивачки, яке зумовлене подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в т.ч. що стосується догляду за дітьми, до яких зокрема входять витрати на харчування, навчання, купівлі одягу та взуття, лікування, що збільшує відповідно витрати позивачки на утримання дітей та відповідно погіршує її матеріальне становище.

Вказане, а саме збільшення видатків для позивачки на утримання дітей, теж, свідчить про зміни у її майновому стані, що також, є однією із можливих підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Крім цього, судом першої інстанції правильно не взято до уваги покликання відповідача про перебування на його утриманні матері ОСОБА_8 , яка досягла пенсійного віку, оскільки на підтвердження даного факту останнім представлено лише копію пенсійного посвідчення матері, що не є достатнім та вказаний документ не підтверджує факт утримання відповідачем своєї матері.

Також, судом першої інстанції правильно звернуто увагу сторони відповідача на те, що їх покликання про витрачання коштів на утриманні дітей в розмірі більшому аніж визначено рішенням суду, не беруться судом до уваги, адже чинним законодавством закріплено обов`язок батьків брати участь в утриманні дітей поза межами встановленого рішенням суду обов`язку сплати аліментів, зокрема у додаткових витратах на їх утримання.

Відтак, суд прийшов до правильного висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»,ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», а також з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей, позов слід задоволити частково, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними та такими, що на правильність та законність рішення суду не вплинули, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра