КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/1124/22 Головуючий у суді І інстанції: Яценко Н.О.
провадження №22-з/824/786/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою адвоката Бобович Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови щодо стягнення судових витрат за апеляційною скаргою адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року позивач через свого представника адвоката А.Кірюшина звернувся до суду з вищевказаний позовом.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Простибоженко О.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Просив також судові витрати покласти на відповідачів.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року залишено без змін.

05 червня 2023 року на поштову адресу апеляційного суду надійшла заява адвоката Бобовича М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття додаткового рішення по справі.

Заяву обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 за підготовку відзиву та участь в розгляді апеляційної скарги позивача в Київському апеляційному суді, 03 травня 2023 року сплатила своєму представнику адвокату Бобовичу М.М. 5000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією Р24АD9410, де зазначено, що призначенням платежу є саме представництво в апеляційному суді по справі № 756/1124/22.

Просив суд апеляційної інстанції прийняти додаткове рішення по справі, яким стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

14 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідачів - Бобовича М.М. про розгляд справи без його участі.

20 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло від адвоката Простибоженка Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 клопотання про зменшення судових витрат.

Заперечую проти заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, представник позивача вказував, що адвокатом не надано ні договору про надання правової допомоги, в якому був би визначений розмір гонорару та порядок його визначення, ні навіть реквізити адвоката. Вказував, що адвокатом також не надано суду акту наданих послуг, з яких вбачалося б обгрунтування саме такого розміру судових витрат при розгляді апеляційної скарги у даній справі.

Представник позивача вважає, що відшкодування позивачем судових витрат за апеляційний розгляд даної справи можливе у розмірі 1500 грн.

Вивчивши зміст заяви та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись з відзивом на апеляційну скаргу представник відповідачів просив зокрема стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 за підготовку відзиву та участь в розгляді апеляційної скарги позивача в Київському апеляційному суду 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат представник відповідачів - адвокат Бобович М.М. додав до відзиву на апеляційну скаргу платіжну інструкцію Р24АD9410 на загальну суму 5000 грн, де зазначено, що призначенням платежу є представництво в апеляційному суді по справі № 756/1124/22 (а.с. 161). Також додав ордери на представлення інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.158-160).

Перелік вищезазначених документів також було продубльовано та додано до заяви про прийняття додаткового рішення по справі.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.

Проте, всупереч вказаному, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, стороною відповідача не було документально доведено, що нею понесено витрати на правову (правничу) допомогу, а саме не надано, зокрема, договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги у зазначених ним сумах, тому у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява адвоката Бобович М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат на правову допомогу у даній справі у зв`язку з її розглядом апеляційним судом є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а тому підстави для прийняття додаткової постанови згідно вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Бобович Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткової постанови щодо стягнення судових витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено «22» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник