ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 грудня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/6340/17

Провадження № 22-ц/818/1731/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року, ухвалене суддею Подус Г.С., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що 22 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлених договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором Банк виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному в договорі розмірі. Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2017 року мається заборгованість в розмірі 40 260,58грн., яка складається з: 2 272,13грн. заборгованості за кредитом; 31 995,09грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 600грн. заборгованість за пенею та комісією, 500грн. штраф (фіксована частина), 1 893,36грн. штраф (процентна складова). З урахуванням останніх уточнень Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 22 липня 2011 року в розмірі 12 565,77грн., яка складається з: 2 272,13грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 067,21грн. заборгованість за простроченими відсотками, 4 226,43грн. пеня.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 22 липня 2011 року в розмірі 2 272,13грн. та судовий збір в розмірі 288грн., в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення відсотків та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти Банку у стягненні з відповідача відсотків за кредитом та пені, оскільки їх розмір був погоджений сторонами у довідці про умови кредитування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем пропущений загальний трирічний строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом, а також спеціальний річних строк позовної давності до вимог щодо стягнення пені та штрафу.

Вказує, що Банком не було його повідомлено про суму встановленого кредитного ліміту.

Крім того, порушив право відповідача на отримання пільгового кредиту по заяві-анкеті від 22 липня 2011 року у розмірі 5 000грн. по пільговій ставці 0,01% на протязі 55 днів.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 272,13грн. Що стосується заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 6 607,21грн. та пені в розмірі 4 226,43грн., то підстав для їх стягнення не вбачається, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодження між сторонами їх розміру.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 22 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300грн., який у подальшому було збільшено до 5 800грн., а потім зменшено до 0грн., на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлених договором.

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду»

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 31 березня 2017 року мається заборгованість в розмірі 40 260,58грн., яка складається з: 2 272,13грн. заборгованості за кредитом; 31 995,09грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3 600грн. заборгованість за пенею та комісією, 500грн. штраф (фіксована частина), 1 893,36грн. штраф (процентна складова). З урахуванням останніх уточнень Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 22 липня 2011 року в розмірі 12 565,77грн., яка складається з: 2 272,13грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 067,21грн. заборгованість за простроченими відсотками, 4 226,43грн. пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи 22 липня 2011 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умова та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості.

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку заборгованості та наданої Банком виписки по рахунку вбачається, що з липня 2011 року по березень 2014 року активно користувався кредитною карткою, поступово отримував кредитні кошти готівкою, розплачувався в різних магазинах, поповнював телефонний рахунок, і т.і., та ним систематично вносились кошти на погашення заборгованості. Виписка містить всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції.

Отже, відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк».

Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано.

Крім того, із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує факту отримання в період з 22 липня 2011 року до 01 лютого 2012 року невеликих сум на банківську карту «Універсальна».

Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, колегія судів вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовної заяви вбачається, що Банк, пред`являючи вимоги просив окрім заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2 272,13грн., стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 6 067,21грн. та пеню в розмірі 4 226,43грн.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 липня 2011 року розмір процентної ставки не погоджений.

Разом з тим, згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 22 липня 2011 року, яка підписана відповідачем, сторонами погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом 2,5% на місяць (30% на рік) (а.с.7).

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку була змінена, а саме: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року на 34,8%, з 01 квітня 2015 року по 30 січня 2017 року на 43,2%.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте доказів повідомлення боржника про підвищення розміру процентної ставки позивачем не надано.

Посилання Банку на Умови та правила надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, колегію суддів не приймаються.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 липня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24 квітня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну відсоткової ставки за користування кредитними коштами, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта була строком дії до березня 2015 року, тобто 31 березня 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 березня 2015 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 квітня 2015 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 квітня 2015 року.

Отже, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована за період з 30 вересня 2013 (дата виникнення прострочки) по 31 березня 2015 року (по строк дії картки) та лише за первісною відсотковою ставкою визначеною у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а саме 30 % із розрахунку 365 днів у року.

Що стосується стягнення пені, то колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойку поділяють на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Обґрунтовуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 22 липня 2011 року, в якій також погоджено сторонами розмір пені (а.с.7).

З даної довідки вбачається, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором розмір пені визначається наступним чином: пеня(1) - базова відсоткова ставка по договору/ 30 , яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менш 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

Оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту погодження між сторонами розміру пені за порушення грошового зобов`язання, у суду першої інстанції не було правових підстав для про відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми нарахованої пені.

Водночас суд враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Таким чином, оскільки строк виконання строк дії картки встановлений до 31 березня 2015 року, тому пеня, як і вищевказані відсотки за користування кредитом повинні нараховуватися за період з 30 вересня 2013 року (з моменту виникнення прострочки) по 31 березня 2015 року (по строк дії картки).

Разом з тим, які свідчать матеріали справи відповідачем в суді першої інстанції, поміж іншого, заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України.

Так, відповідно до п.1 ч.2 цієї статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року (справа №6-2104цс16), висловлено наступну правову позицію: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України)».

Матеріали справи свідчать, що строк дії останньої перевипущеної кредитної картки № НОМЕР_1 , яка відображена у виписці по рахунку відповідача встановлено до березня 2015 року, тобто до 31 березня 2015 року (т.І, а.с.203; т.7, а.с.7-13). Банк звернувся до суду із цим позовом 24 квітня 2017 року, про що свідчить відмітка суду (а.с.2), тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2 272,13грн. та відсотками за користування кредитом в розмірі 643,08грн. (2272,13грн. (тіло кредиту) х 0,083 (відсоткова ставка за день, місячна 30%) / 100 х 341 (день)), які не були простроченими станом на 24 квітня 2014 року та виникли за період з 24 квітня 2014 року по 31 березня 2015 року.

Що стосується пені, то оскільки Банк звернувся до суду із даним позовом лише у квітні 2017 року, тому спеціальний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені сплив.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 643,08грн. та відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з інших підстав.

Частинам 1, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком при поданні позовної заяви сплачено 1 600грн. судового збору та за подання апеляційної скарги 2 400грн., усього 4 000грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 927,98грн. (12 565,77грн. заявлені позовні вимоги / 2 915,21грн. (2 272,13грн. + 643,08грн.) = 4,3104 частина задоволених позовних вимог; 4 000грн. / 4,3104 = 927,98грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. М. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, ) заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 643,08грн. (шістсот сорок три гривні 08коп.).

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4 226,43грн. (чотири тисячі двісті двадцять шість гривень 43коп.) відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат:

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (юридична адреса: вул. М. Грушевського, буд.1-Д, м. Київ, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 927,98грн. (дев`ятсот двадцять сім гривень 98коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова