Справа № 351/1402/23
Номер провадження №2/351/520/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Боднарук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Пустовойтової Лідії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Пустовойтова Лідія Юріївна звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_4 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Останній є чоловіком позивачки. Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом серії IV-ІФ № 010973, площею 2,753 га, що розташована на території Завалівської сільської ради. Після смерті ОСОБА_5 в управління спадковим майном вступила дружина померлого позивач по справі. Крім того, іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які від своєї частки у спадщині відмовились. Позивачка 11.05.2023 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що державний акт на вказану земельну ділянку виданий на ім`я померлого після його смерті.

У своїй позовній заяві представник позивача просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,75 га, яка розташована на території Снятинської міської ради (колишньої Завалівської сільської ради) Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ІФ № 010973, виданого 28 березня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 672, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Анатійчук В. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 квітня 1957 року в с. Кулачин Снятинського району Станіславської області, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 8. Матір`ю дитини записана ОСОБА_7 , а батьком ОСОБА_8 .

Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Кулачинською сільською радою Снятинського району, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 05 лютого 1977 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 , прізвище дружини ОСОБА_9 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 05 серпня 1997 року Завальською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 16.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 26 березня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Снятинського району, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 41.

Згідно з заявою до Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 26.06.2001 № 352 ОСОБА_1 , 1957 р.н., звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . На день її смерті залишилось спадкове майно: частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Запруття, земельний та майновий пай у с/с «Єдність» с. Завалля.

Згідно з копією довідки № 163 від 05.04.2023, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, за ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а/з № 41 від 26.03.1998, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Снятинського району, серія НОМЕР_4 , зареєстровано: державний акт на право приватної власності на землю серія IІ-ІФ № 041972 площею 2,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якого є ОСОБА_7 . На день смерті окрім померлої у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - онук, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - онук, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - дочка. Після смерті ОСОБА_7 в управління спадковим майном вступила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № інформаційної довідки: 71942404, дата видачі 28.03.2013, 09:22, зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі: 1274359, інформація про спадкодавця: ОСОБА_7 .

Згідно з заявою до Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 26.06.2001 № 349 ОСОБА_1 , 1957 р.н., звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . На день його смерті залишилось спадкове майно: частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Запруття, земельний та майновий пай у с/с «Єдність» с. Завалля.

Згідно з заявою до Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 26.06.2001 № 350 ОСОБА_2 , 1977 р.н., звернувся до державного нотаріуса з заявою про те, що спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не приймав і на видачу свідоцтва про право на спадщину не претендує.

Згідно з копією довідки № 168 від 05.04.2023, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 16 від 05.08.1997, складений Завальською сільською радою Снятинського району, серія НОМЕР_3 , зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серія IV-ІФ № 010973 площею 2,75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якого є ОСОБА_5 . На день смерті окрім померлого у господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - дружина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - мати дружини. Після смерті ОСОБА_5 в управління спадковим майном вступила ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № інформаційної довідки: 71942475, дата видачі 28.03.2013, 09:25, зареєстровано спадкову справу, номер у спадковому реєстрі: 1274272, інформація про спадкодавця: ОСОБА_5 .

Згідно з копією довідки № 465/02-14 від 11 травня 2023 року, виданої державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С., після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в с. Запруття Снятинського району Івано-Франківської області, заведене спадкова справа за № 283/2001 на підставі заяви про видачу спадщини за законом № 349 від 26 червня 2001 року дружини померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та заяви про відмову від прийняття спадщини № 350 від 26 червня 2001 року сина померлого ОСОБА_2 , 1977 р.н., жителя с. Запруття Коломийського району Івано-Франківської області. Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Відповідно до копії постанови про відмову у в чиненні нотаріальної дії № 466/02-31 від 11 травня 2023 року, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , жительці с. Запруття Коломийського району, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,75 га, що розташована на території Завалівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, оскільки державний акт на земельну ділянку був виданий на ім`я померлого після його смерті.

З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 010973, виданого 28.03.2001, вбачається, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності земельна ділянка № НОМЕР_5 площею площею 2,753 га, що розташована на території Завалівської сільської ради. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 672.

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-023, дата формування 24.04.2023, земельна ділянка кадастровий номер: :04:001:0031, розташована: Івано-Франківська область, Коломийський район, Снятинська міська рада за межами населеного пункту с. Запруття вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа земельної ділянки: 2,7538 га, на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Згідно з копією державного акту на право колективної власності на землю серія ІФ від 10 вересня 1999 року, державний акт на право колективної власності на землю видано Спілці селян «Єдність» с. Завалля, с. Запруття, Завальською сільською радою народних депутатів Снятинського району Івано-Франківської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 1042,5 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Завальської сільської ради народних депутатів від 10 вересня 1999 року. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1. Відповідно до додатку до Державного акту № 1, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства під № 596 включено до списку ОСОБА_5 .

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві власності її чоловіку на момент смерті, а правовстановлюючий документ на неї був виданий після його смерті. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За змістом Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Отже, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тлумачення розділу 7 «Спадкове право» ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям. Частина майна, що залишилася незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом в порядку черговості (ст. 537 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Аналогічні норми передбачені і у Цивільному кодексі України.

Так, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки.

За змістом наведених норм до спадкоємців переходять лише ті права та обов`язки (спадщина) спадкодавця, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірну земельну ділянку. Діти спадкодавця, які є також спадкоємцями першої черги за законом: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли, оскільки протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини не вступали в управління і володіння спадковим майном та не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадщину позивачка прийняла відповідно до вимог закону. Однак через те, що державний акт на спірну земельну ділянку виданий на ім`я померлого ОСОБА_5 після його смерті, позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку, а тому позивач не оформив у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлений можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку.

Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування.

З наданих суду документів вбачається, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 010973, виданого 28.03.2001, померлому ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка № НОМЕР_5 площею 2,753 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Завальської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 672. Однак за життя ОСОБА_5 не отримав Державного акту на право приватної власності на землю, а зазначений правовстановлюючий документ був виданий вже після його смерті.

Отже, предметом спору в цій справі є земельна ділянка, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, розміром 2,7538 га, розташована на території Завальської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, яка відповідно до державного акту належала чоловіку позивачки ОСОБА_5 та яку бажає успадкувати позивач.

Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися Земельним кодексом України 1990 року.

Відповідно до положень ст. 17 ЗК України 1990 року (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно з частинами 3 і 4 ст. 17 цього Кодексу громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 7 ст. 17 цього Кодексу Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до ст. 22 цього Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами.

З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Отримання земельних ділянок у власність на пай в колективних сільськогосподарських підприємствах має свої особливості.

Паювання сільськогосподарських земель започатковано Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно з яким паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Процедура паювання згідно з цим Указом передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно з методикою КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація.

І лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому на пай земельної ділянки в натурі з дотримання положень Земельного кодексу України.

Згідно з пунктом 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член кооперативного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.08.2008 року судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Тобто право на земельну частку (пай), на який особа мала право за життя, але не встигла оформити, виникає лише у тому разі, коли померла особа була включена до державного акту на право колективної власності на землю.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_10 , як спадкоємець померлого ОСОБА_5 , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивач прийняв спадщину та не відмовлявся від її прийняття. ОСОБА_10 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, зокрема на спірну земельну ділянку. Таким чином, спірна земельна ділянка може бути успадкована позивачем за умови наявності у спадкодавця права власності на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком 1 до державного акту № 1 на право колективної власності на землю, виданого Спілці селян «Єдність».

Однак, суд звертає увагу на те, що зазначений вище державний акт на право колективної власності на землю був виданий 10 вересня 1999 року відповідно до рішення Завальської сільської ради народних депутатів від 10 вересня 1999 року.

Отже, члени Спілки селян «Єдність», які були включені до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набули право на земельні частки (паї) з дня видачі цього акта, а саме з 10 вересня 1999 року.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та був включений до зазначеного вище списку будучи мертвим, а державний акт на право колективної власності на землю був виданий Спілці селян «Єдність» через 2 роки після його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Аналогічна норма закріплена й у ч. 4 ст. 25 ЦК України, згідно з якою цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що ОСОБА_5 за життя не набув права власності на спірну земельну частку (пай), а включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, був помилково після смерті, тобто після припинення цивільної правоздатності, а тому зазначена земельна ділянка не належить спадкодавцю на праві приватної власності та не може бути успадкована позивачкою після свого чоловіка.

За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, пред`явлених до Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, відмовити з наведених вище підстав.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, пред`явлених до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд зазначає про таке.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» позов про визнання права на спадщину може бути поданий у випадку відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Проте правильне визначення відповідача, який буде відповідальним за виконання судового рішення, є принциповим питанням, особливо якщо за наслідками судового рішення буде здійснено розподіл судових витрат, які буде покладено на відповідачів.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Як вбачається з позовної заяви позивач зазначає в якості співвідповідачів у цій справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до суду не до тих осіб, які повинні відповідати за позовною заявою, оскільки з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 283/2001, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину не прийняли, оскільки протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини не вступали в управління і володіння спадковим майном та не подавали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а тому є у цій справі неналежними відповідачами, на відміну від Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, пред`явлених до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відмовити з наведених вище підстав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд ураховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову адвоката Пустовойтової Лідії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Снятинська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78301, Івано-Франківська область, Коломийський район, м. Снятин, пл. Незалежності, буд. 1, .

Повне рішення складено 20 грудня 2023 року.

Суддя Іван ПОСОХОВ