Дата документу 19.12.2023 Справа № 317/206/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/206/20 Головуючий у 1-й інстанції: Сакоян Д.І.
Провадження №22-ц/807/2216/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Дашковської А.В.,

секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онукою шляхом встановлення порядку участі діда та баби у вихованні онуки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2023 року про відмову у відстроченні виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 в особі представника адвоката Усенка А.В. звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року у цій справі.

Зазначав, що рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року, позивачам усунуті перешкоди у спілкуванні з онукою, встановлено графік для зустрічей та участі діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надано можливість діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_1 вільно спілкуватись із онукою ОСОБА_4 з 08:00 до 20:00 год. засобами телефонного зв`язку та через мобільний додаток «Viber»; встановлені систематичні побачення два рази на місяць протягом восьми годин у будь-який вихідний день за домовленістю з батьком діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 за відсутності батька; щороку у період канікул надано діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_1 додатковий день побачень із онукою - ОСОБА_4 із ночівлею, за бажанням дитини, за відсутності батька.

На теперішній час ОСОБА_3 змушений звернутись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду у зв`язку з тим, що через збройну агресію Російської Федерації проти України 23 березня 2022 року він разом зі своєю донькою ОСОБА_4 виїхав до Швеції аби його донька перебувала та зростала у безпеці. Виїзд було здійснено на законних підставах через офіційний пункт перетину кордону. Заявник вважає, що перебування доньки на території України наразі є небезпечним. ОСОБА_4 постійно проживає зі своїм батьком, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили 17 березня 2022 року. По прибуттю у Швецію ОСОБА_4 отримала гідні умови проживання, повноцінне харчування і навчання. Заявник із донькою отримали посвідчення на проживання в Швеції, окрему квартиру та щомісячну офіційну грошову допомогу.

У липні 2022 року ОСОБА_3 було подано заяву про відстрочення виконання рішення суду, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року була задоволена частково та відстрочено на один рік виконання рішення суду в частині встановлення систематичних побачень два рази на місяць протягом восьми годин у будь-який вихідний день за домовленістю з батьком, діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 , за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 , за відсутності батька та в частині надання додаткового дня побачень щороку у період канікул.

Посилаючись на те, що обставини, які слугували причиною для відстрочення виконання судового рішення, не змінилися, просив суд повторно відтрочити на строк дії військового стану в Україні виконання рішення суду.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Судове рішення мотивовано тим, що постановою апеляційного суду відстрочено виконання судового рішення на один рік, повторне відтермування виконання судового рішення нормами ст.435 ЦПК України не передбачено. Відповідач не позбавлений можливості на стадії виконання судового рішення порушувати питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для кожної із сторін способи участі діда та бабти у вихованні онуки, які не будуть для кожного із них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між дідом, бабою та онукою, а також забезпечать для усіх належні без пекові умови.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Усенко А.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить про його скасування і постановлення нового про відстрочення виконання судового рішення.

Зазначає, що судом не враховані інтереси дитини, яка через збройну агресію Російської Федерації проти України разом із батьком виїхала до Швеції, що істотно ускладнює виконання судового рішення в частині особистих побачень у встановний строк позивачів з онукою в м. Запоріжж. Донька разом з батьком постійно проживає, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року у справі № 332/2309/20, яке набрало законної сили 17 березня 2022 року, не заперечуєщожо зустрічей доньки в Швеції, ніяк не перешкоджає їх спілкуванню, забезпечує всі умови для спілкування ОСОБА_5 з дідом та бабусею. Натомість ОСОБА_3 не має змоги подати заяву про зміну порядку та способу виконання рішення, оскільки ст.16 ЦК України не передбачена зміна порядку та способу виконання рішення суду в даних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів адвокат Коломоєць І.В. вказала, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки скаржник посилається на небезпеку, без зазначення в чому вона полягає та кому саме вона загрожує. Відчуження бабусі з дідусем це дія з боку відповідача, яка змушує дитину без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів з ними і є формою психологічного насильства. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на аткі обставини.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції не визнав факт перебування відповідача з донькою за межами країни обставиною, що істотно ускладнює виконання судового рішення. Посилаючись на норму ч. 5 ст. 435 ЦПК України, суд зазначив, що постановою апеляційного суду від 22 листопада 2022 року вже вирішувалось питання відстрочення виконання рішення суду на рік, а тому суд першої інстанції позбавлений можливості знову відтерміновувати виконання рішення суду. Введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою ля неодноразового відстрочення виконання рішення суду. Суд зазначив, що на стадії виконання допускається зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, натомість тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку мж дідом та бабою та їх онукою.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року, залишено без змін постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року, позивачам усунуто перешкоди у спілкуванні з онукою та встановлено графік для зустрічей та участі діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_6 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року за заявою відповідача відстрочено на строк один рік виконання рішення суду в частині встановлення систематичних побачень два рази на місяць протягом восьми годин у будь-який вихідний день за домовленістю з батьком, діда ОСОБА_2 , баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 , за відсутності батька та в частині надання додаткового дня побачень діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_1 , із онукою ОСОБА_4 із ночівлею, за бажанням дитини, за відсутності батька щороку у період канікул.

Відповідно до Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ст. 129-1, п. 9 ч. 1 ст. 129).

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення № 18-рп/2012 від 13.12.2012р. зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з частиною першою ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Разом з тим, відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі N 9901/598/19.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочення виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Установивши, що питання про відстрочення виконання судового рішення вже вирішувалося судом апеляційної інстанції, із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідач не звертався, суд першої інстанції з урахуванням обмежень, встановлених ч.5 ст.435 ЦПК дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача.

Введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою для неодноразового відстрочення виконання рішення суду чи відстрочення його на невизначений термін.

Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для позивачів та відповідача способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між дідом, бабою та їх онукою, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови. Оскільки суд не може не врахувати, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між дідом, бабою та їх онукою.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що на виконання вимог ст. 435 ЦПК України, суд першої інстанції дотримався справедливого балансу інтересів сторін у спорі та зазначив на відсутності належних обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а апеляційна скарга є необґрунтованою, тому у її задоволенні слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

З огляду на наведене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскаржувана ухвала прийнята з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 12 жовтня 2023 року у цій справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повнипй текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

А.В. Дашковська