Справа № 619/5758/21
Провадження № 2/535/282/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Шолудько А.В., з участю секретаря судового засідання Мальцевої С.М., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу №619/5758/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

01.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину земельних ділянок: кадастровий номер :00:002:1314, площею 0,124 гa, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; та кадастровий номер :00:002:1313, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно, що належало його дружині ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на вказані вище земельні ділянки. Однак, відсутність визначення розміру часток спадкодавця у праві спільної власності на спірні земельні ділянки, позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджується відповідною відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, позивач звернувся до суду з метою захисту свого спадкового права.

Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 22.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 31).

Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 03.03.2023 справу № 619/5758/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 39).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у тому числі відповідачі відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 63-66, 70-73).

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 59).

Відповідач ОСОБА_2 14.01.22 подала до Дергачівського районного суду Харківської області письмову заяву про визнання позовних вимог позивача (а.с.33, 34).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18.05.2022 та 22.05.2022 подали до суду телефонограми, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 визнають у повному обсязі та просять розглянути справу у судовому засіданні без їх участі. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачам відомі та зрозумілі (а.с. 56-58).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.09.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 20).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2021 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малік О.В., спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_5 є її чоловік ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом подачі 15 січня 2021 приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Малік О.В. заяви про прийняття спадщини. До складу спадщини входять частки у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки: кадастровий номер - :00:002:1314, площею 0,124 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер - :00:002:1313, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені частки у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки належали ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-16-096773 виданого Дергачівською міською Радою народних депутатів 29.09.2000, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1669 (а.с. 16-17, 18,19).

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малік О.В. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у праві власності на земельні ділянки, у зв`язку з тим, що не визначений розмір частки у праві спільної сумісної власності який належав спадкодавцеві, вчинення такої дії суперечить закону та подані не всі документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а.с. 18-19).

Абзацом 5 пункту 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 16.05.13 N 24-753/0/4-13, передбачено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із найпоширеніших способів набуття права власності і відповідно є захистом цього права. Фактично спадкування це правонаступництво, за яким відбувається перехід прав та обов`язків від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), визначених або самим спадкоємцем за життя (заповіт ), або які стали такими за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах, тобто може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

За змістом ст. ст. 355 та 368 ЦК України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб (співвласників) на майно без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Як свідчать матеріали справи, поділ спірних земельних ділянок або виділ з неї окремих часток за життя ОСОБА_5 не проводився, розмір часток співвласників не визначався.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Вирішуючи вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку з врахуванням часток співвласників у спільному сумісному майні, суд враховує той факт, що частки сторін у праві власності на спільне сумісне майно є невизначеними.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до переконання, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , припинилася, що в свою чергу унеможливлює визначення розміру належної їй частки у праві спільної сумісної власності на спірні земельні ділянки.

Сама по собі належність земельної ділянки на праві спільної сумісної власності чотирьом співвласникам не свідчить про рівність їх часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки.

З огляду на викладене, встановивши, що спадкодавцю ОСОБА_5 належала частка у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки: площею 0,124 гa, призначену для ведення особистого селянського господарства, та площею 0,1 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, шляхом визнання за ним у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , права власності на належне спадкодавцеві право спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки, без визнання розміру таких часток.

Визнання відповідачами пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, ч. 4 ст. 200, 206, ч. 2 ст. 247, 264 ЦПК України, ст. ст. 377, 1218, 1216, 1225, 1241, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 81, 131, 120 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,124 гa, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :00:002:1314, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :00:002:1313, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканка АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканка АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканка АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В.Шолудько