Номер провадження: 22-ц/813/6720/23
Справа № 522/3572/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/3572/21

Номер провадження: 22-ц/813/6720/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Одеське обласне комунальне підприємство «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою директора Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Абухіна Р.Д. об 11 годині 34 хвилині 29 березня 2023 року, повний текст рішення складений 03 квітня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді чергового по будинку Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» з 09 лютого 2021 року; 2) стягнути з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року до дня поновлення на роботі, 3) стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до наказу від 31 травня 2006 року №41 по Одеському обласному комунальному підприємстві «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2», його було прийнято на посаду чергового по будинку.

10 лютого 2021 року о 8-30 годин він прийшов заступати на свою зміну, але виконуючий обов`язки директора підприємства ОСОБА_2 заявив, що його звільнено з роботи. Інспектор з кадрів ОСОБА_3 ознайомила його з наказом по підприємству від 08 лютого 2021 року № 41 про його звільнення з 09 лютого 2021 року. Копію наказу видати відмовились.

Позивач вважає, що свої обов`язки він виконував сумлінно у відповідності до затвердженої посадової інструкції, правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства не порушував. Претензій зі сторони керівництва не було, ніколи не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Позивач вказує, що у зв`язку із звільненням переніс нервовий стрес, зазнав душевних страждань, а тому вважає, що незаконним звільнення йому завдано моральної шкоди (Т. 1, а. с. 1 - 3, 95 - 96, 154).

Позиція сторін в суді першої інстанції

Одеське обласне комунальне підприємство «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку №2» у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 займав посаду у ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» чергового по будинку та 06 лютого 2021 року заступив на зміну (з 09-00 до 09-00). 7 лютого 2021 року інженером - енергетиком ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» Маляром Є.А. під час здійснення обходу адміністративного будинку близько 8:00 ранку було виявлено пошкодження системи кондиціонування на лівій стороні будинку. З`ясувалось, що камера № 8, яка виходить на сторону будинку, де були зрізані трубки, не працює. В. о. директора Чернюх І.І. з метою з`ясування вказаних обставин призначив провести службове розслідування. В ході службового розслідування з`ясувалось, що на зміні чергового по будинку ОСОБА_1 перебої у роботі камер з невідомих причин відбувалися і раніше.

Відповідач вказує, що 14.01.2021 року позивача було усно попереджено, а 26.01.2021 року наказом в.о. директора підприємства від 26.01.2021 № 26/1 йому було оголошено догану. Комісією було запрошено чергового по будинку ОСОБА_1 , який здавав чергування у цей час, для надання пояснень. Але він вів себе неадекватно, сказав, що це не його провина, а трубки зрізали на зміні у іншого чергового по будинку - ОСОБА_4 .. Згідно фотофіксації з програми моніторингу системи відеоспостереження на момент приймання - здачі зміни від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 о 9.00 камера № 8, яка виходить на ліву сторону адмінбудинку вже не працювала. Тобто позивач вважає, що ОСОБА_1 при прийомі - здачі зміни відповідно до п. 2.6 посадової інструкції повинен був перевірити стан відеосервера та зафіксувати факт вимкнення 8-ої камери. В порушення посадової інструкції, позивач не виконав своїх обов`язків, що призвело до матеріальних збитків підприємства. Також, згідно п. 2.8 посадової інструкції чергового по будинку він повинен був під час чергування записувати в книгу прийому та здачі чергування часи обходу будинку, а недоліки, які виявлені під час несення служби записувати в журнал обліку недоліків. Згідно п. 2.7 посадової інструкції доповідати директору підприємства про недоліки, які мали місце під час чергування і прийнятих мірах по їх усуненню.

Таким чином відповідач констатує, що ОСОБА_1 не дотримався Правил внутрішнього розпорядку підприємства, відповідно до яких працівник зобов`язаний чесно і сумлінно працювати, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів щодо охорони праці, пожежної безпеки, дбайливо ставитися до майна власника.

Враховуючи вищенаведене, було прийнято рішення звільнити чергового по будинку ОСОБА_1 .. Враховуючи вищевикладене, відповідач резюмує, що звільнення відбулось на законних підставах, дотримано законності процедури, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у повному обсязі (Т. 1, а. с. 51 - 55).

Адвокат Пятигорець В.Д., діючий від імені ОСОБА_1 , у відповіді на відзив вказує, що документи про службові розслідування від 27 січня 2021 року сфальсифіковані, ніяких пояснень від позивача не вимагали. Акти про відмову ОСОБА_1 про ознайомлення теж на думку позивача сфальсифіковані. Також позивач вказує, що Наказ від 08.02.2021 року № 41 про звільнення частково був змінений (Т. 1, а. с. 105 - 106).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді чергового по будинку Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку АДРЕСА_1 ».

Стягнуто з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року по 29 березня 2023 року в розмірі 167 104,60 грн. з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2», на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн..

Стягнуто з Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 16 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1 908 грн..

У задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на ОСОБА_1 , як чергового по будинку, покладався обов`язок при заступанні на чергування, тобто о 09:00 год., перевіряти наявність та стан відео сервера на 32 камери, тоді як фактично позивача притягнуто до відповідальності за те, що він не перевірив стан відео сервера у певний період часу. Не відобразив указану обставину у книзі приймання та передачі чергування та не доповів про настання зазначеної обставини директора підприємства. Аналіз посадової інструкції чергового по будинку дає підстави дійти висновку про те, що на чергового не покладено також і обов`язок вносити відомості до книги приймання та передачі чергування з метою фіксування обставин, пов`язаних із вимкненням камери зовнішнього спостереження.

Стягнення до позивача накладено за невиконання обов`язків, які безпосередньо на нього не покладені згідно посадової інструкції чергового по будинку.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відсутні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд врахував обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із його звільненням за порушення трудової дисципліни, що свідчить не на користь його ділової репутації, тривалість часу, впродовж якого порушувались трудові права ОСОБА_1 , який вимушений був докладати додаткових зусиль для їхнього захисту, відновлення судом його прав, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутий з відповідача. У зв`язку з чим суд вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати критерію достатності, засадам розумності, виваженості та справедливості (Т. 2, а. с. 46 - 57).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Одеське обласне комунальне підприємство «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку №2» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) суд першої інстанції не дослідив надані відповідачем доводи та докази на їх підтвердження; 2) судом безпідставно було здійснено звужування об`єму обов`язків позивача, пов`язаних із специфікою професії чергувальника будинку структурної ланки цивільного захисту об`єктового рівня. Службою чергувальників будинку, в особі ОСОБА_1 , на його черговій зміні превентивні заходи безпеки не були здійсненні; 3) позивачем неодноразово здійснювалось неналежне виконання своїх посадових обов`язків, що є прямим порушенням процедур оцінки відповідальності; 4) суд не надав оцінку Актам службового розслідування від 26.01.2021 року та 08.02.2021 року, ненадання позивачем письмової інформації щодо висновків Комісії з проведення службового розслідування. Тобто позивач у мовчазній формі схвалив означені Акти. Тому оспорювання вказаних Актів шляхом надання пояснень позивачем як свідком не допускається; 5) позивач, займаючи посаду чергового будинку, проявив неготовність до виконання покладених на нього обов`язків (Т. 2, а. с. 63 - 83).

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що надані відповідачем суду документи про порушення трудової дисципліни позивачем і притягнення до дисциплінарної відповідальності сфальсифіковані. ОСОБА_1 вказує, що свої обов`язки виконував сумлінно, у відповідності до затвердженої директором посадової інструкції, правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства не порушував (Т. 2, а. с. 155 - 160).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2023 року апеляційну скаргу директора Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 115 - 115 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою директора Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року (Т. 2, а. с. 136 - 137).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 141).

13.11.2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 2, а. с. 155 - 160).

27.11.2023 року від адвоката Калініченка С.М., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останній просить здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в апеляційній інстанції, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.11.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 , діючої від імені Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2», про відвід судді Заїкіна А.П..

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 , діюча від імені Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2», просила апеляційну скаргу задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 , його представник адвокат Калініченко С.М. у судовому засіданні просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 займав посаду у ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» чергового по будинку.

Відповідно до Наказу від 08 лютого 2021 року № 41 позивача було звільнено з 09 лютого 2021 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, та халатність, яка призвела до збитків підприємства згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Функціональні обов`язки, права та відповідальність чергового по будинку регламентовані його посадовою інструкцією, яка затверджена 10.02.2020 року директором ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ № 2. Чинність редакції інструкції на момент виникнення спірних відносин між сторонами, а також її зміст, відповідачем не заперечується.

Пунктом 1.5. указаного документа визначено, що черговий по будинку заступає на чергування о 09.00 годині і виконує свої обов`язки на протязі доби.

Черговий по будинку зобов`язаний при прийманні чергування перевірити наявність та стан відео сервера на базі процесора INTEL на 32 камери, засобів зв`язку, вузла оповіщення, димових датчиків в місцях загального користування, пожежних оповісників, наявність пожежних щитів та цілісність на них пломб.

Водночас, пунктом 2.8 посадової інструкції на чергового по будинку покладено обов`язок цілодобово контролювати системи відеоспостереження поверхів. Таким чином

ОСОБА_1 мав здійснювати огляд приміщення з середини, у тому числі й за допомогою камер відеоспостереження, а не вести контроль системи відеоспостереження ззовні будівлі.

Також документом передбачено, що черговий по будинку несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією за трудовим законодавством України (п. 4.1) та за правопорушення, здійснені в процесі своєї діяльності у межах законодавства України (п. 4.2).

14 січня 2021 року інженер-електронщик з експлуатації обладнання електрозв`язку ОСОБА_6 склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 доповідну, в якій зазначив, що 14.01.2021 року під час перевірки системи відеоспостереження було виявлено, що уночі вимикались камери 1, 2 та 3. Вони не працювали з 01:10 год. до 05:23 год. Ним установлено, що помилок у роботі камер не має, вони повністю працездатні, що вказує на те, що їх було вимкнено фізично з системи живлення. Також повідомлено про те, що на системі відеоспостереження в адмінбудинку встановлені джерела безперебійного живлення, що унеможливлює вимкнення камер у зв`язку з перебоями електропостачання у мережі. Долучено фотофіксацію з програми моніторингу системи відеоспостереження.

26 січня 2021 року інженер-електронщик з експлуатації обладнання електрозв`язку ОСОБА_6 склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 доповідну, в якій зазначив про те, що вночі камери 6, 7, 9, 11 вимикались через їх фізичне відключення від системи живлення. Також повідомлено про те, що на системі відеоспостереження в адмінбудинку встановлені джерела безперебійного живлення, що унеможливлює вимкнення камер у зв`язку з перебоями електропостачання у мережі

08.02.2021 року інженер-електронщик з експлуатації обладнання електрозв`язку ОСОБА_6 склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 доповідну, в якій зазначив, що о 02:32 год. 05 лютого було вимкнено 8 камеру, яка не працювала до 08:37 год. 07 лютого. Ним установлено, що помилок у роботі камери немає, вона повністю придатна, що вказує на те, що її було вимкнено фізично з системи живлення. Також повідомлено про те, що на системі відеоспостереження в адмінбудинку встановлені джерела безперебійного живлення, що унеможливлює вимкнення камер у зв`язку з перебоями електропостачання у мережі. Долучено фотофіксацію з програми моніторингу системи відеоспостереження.

26 січня 2021 року в.о. директора Чернюх І.І. видав наказ №25/1 про проведення службового розслідування з метою встановлення обставин, викладених у доповідній інженера-електронщика з експлуатації обладнання електрозв`язку від 26.01.2021 року, які призвели до вимкнення камери 6,7,9 та 11 відеоспостереження у адміністративному будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку акту службового розслідування від 26.01.2021 року, комісія констатувала, що ОСОБА_1 не виконав свої посадові обов`язки та тим сами порушив трудову дисципліну, а саме вимкнув камери 6, 7, 9 та 11, не відобразив це у книзі приймання та передачі чергування, не доповів директору підприємства про обставини, що склалися. Також комісією установлено, що подібні факти вже мали місце раніше на підприємстві (доповідна інженера-електронщика з експлуатації обладнання електрозв`язку ОСОБА_6 від 14 січня).

На підставі наведеного, ступеню вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено та невиконання посадових обов`язків, відмови від надання пояснень, запропоновано притягнути чергового по будинку ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану.

Актом від 26 січня 2021 року зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання акта службового розслідування, ознайомлення з актом службового розслідування та надання пояснень.

26 січня 2021 року в.о. директора ОСОБА_2 оголошено догану ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни, а саме невиконання обов`язків, визначених посадовою інструкцією чергового по будинку, відповідно до ст. 147-149 КЗпП України.

Складено акт про відмову від ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про оголошення від 27 січня 2021 року.

08 лютого 2021 року в.о. директора Чернюх І.І. видав наказ №40/1 про проведення службового розслідування з метою встановлення обставин, викладених у доповідній інженера-енергетика ОСОБА_7 від 08.02.2021 року, які призвели до пошкодження системи кондиціонування на I поверсі адміністративного будинку № (ліва сторона) по АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту службового розслідування від 08.02.2021 року, комісія встановила, що з 02.32 год. 05 лютого до 08.37 год. 07 лютого камера, яка виходить на ліву сторону адмінбудинку була вимкнена. З`ясовано, що на зміні чергового по будинку ОСОБА_1 збої у роботі камер раніше відбувалися. Комісією зазначено, що встановити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити на якій зміні відбулося пошкодження, також неможливо. Комісія дійшла висновку, що має місце зговір чергових по будинку. У висновку службового розслідування, комісія вказала, що ОСОБА_8 порушив трудову дисципліну, а саме в порушення посадової інструкції, він не виконав своїх обов`язків, що призвело до матеріальних збитків підприємства. А саме, згідно п.2.8 посадової інструкції чергового по будинку вони повинні під час чергування записувати в книгу прийому та здачі чергування часи обходу будинку, а недоліки, які виявлені під час несення служби записувати в журнал обліку недоліків. Згідно п.2.7 посадової інструкції доповідати директору підприємства про недоліки, які мали місце під час чергування і прийняття мір по їх усуненню. За результатами проведення службового розслідування, комісією висунуто пропозицію про звільнення чергового по будинку ОСОБА_1 , з урахуванням ступеню вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено, систематичності порушень трудової дисципліни та халатності, яка призвела до збитків підприємства, агресію до членів комісії, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього за трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Актом від 08 лютого 2021 року зафіксовано відмову ОСОБА_1 від підписання акта службового розслідування, ознайомлення з актом службового розслідування та надання пояснень.

Цього ж дня, тобто 08 лютого 2021 року директором ОСОБА_2 на підставі п. 3 ст. 40, ст. 147 КЗпП, винесено наказ №41 про звільнення ОСОБА_1 , чергового по будинку, з 09.02.2021 року за систематичне невиконання ними без поважних причин обов`язків, покладених на них посадовою інструкцією та халатність, яка призвела до збитків підприємства згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.

Складено акт про відмову від ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення.

З довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що за два останні повністю відпрацьовані місяці, що передували місяцю звільненню заробітна платня позивача у грудні 2020 року складала 13 543,57 грн., у січні 2021 року 7 359,38 грн..

З розрахункового листа за грудень 2020 року видно, що ОСОБА_1 було нараховано лікарняні виплати у сумі, що становить 1 111,75 грн.. Відомостей про те, що позивач у вказаному календарному місяці фактично перебував на лікарняному, матеріали справи не містять.

З розрахункового листа по заробітній платі також вбачається, що у січні 2021 року позивач отримав премію у розмірі - 172,15 грн., тобто був заохочений роботодавцем, тоді як у цьому ж місяці до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що виключає можливість застосування стосовно працівника подібного заходу заохочення.

Між сторонами виникли правовідносини з розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року у справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18) вказано, що за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 716/821/19 зазначено, що для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов`язків, а також за дії, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків».

Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними актами.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібна сукупність таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Отже, працівника може бути звільнено за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

Водночас систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібне існування факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) вчинення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків їх не знято і не погашено.

Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

Встановлено, що на ОСОБА_1 , як чергового по будинку, покладався обов`язок саме при заступанні на чергування, тобто о 09:00 год. перевіряти наявність та стан відео сервера на 32 камери, тоді як фактично позивача притягнуто до відповідальності за те, що він не перевірив стан відео сервера у період часу з 03.21 год. до 04.14 год., не відобразив указану обставину у книзі приймання та передачі чергування та не доповів про настання зазначеної обставини директора підприємства, хоча аналіз посадової інструкції чергового по будинку дає підстави дійти висновку про те, що на чергового не покладено також і обов`язок вносити відомості до книги приймання та передачі чергування з метою фіксування обставин, пов`язаних із вимкненням камери зовнішнього спостереження.

Із викладеного слідує, що стягнення до позивача накладено за невиконання обов`язків, які безпосередньо на нього не покладені згідно посадової інструкції чергового по будинку.

Апеляційний суд звертає увагу і на ту обставину, що в ході проведення службового розслідування 08.02.2021 року, комісією з її проведення констатовано, що установити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити на якій зміні відбулося пошкодження також неможливо. За таких умов безпідставним є висновок роботодавця про те, що саме систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, та його халатність призвели до збитків підприємства.

Переглядаючи справу у апеляційному порядку, колегія суддів наголошує, що з`ясування викладених вище обставин не слід вважати переоцінкою правомірності накладення дисциплінарного стягнення. Це дає можливість зробити висновок, чи були у відповідача правові підстави для звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки в цьому випадку необхідно встановити наявність кваліфікуючої ознаки - систематичності невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Отже, враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не допускалося систематичного невиконання посадових обов`язків, оскільки відповідно до посадової інструкції чергового по будинку на нього не покладено обов`язок вносити відомості до книги приймання і передачі чергування з метою фіксування обставин, пов`язаних із вимкненням камери зовнішнього спостереження. На позивача, як чергового по будинку, покладався обов`язок саме при заступанні на чергування, тобто о 09 год 00 хв перевіряти наявність та стан відеосервера на 32 камери, проте фактично його притягнуто до відповідальності за те, що він не перевірив стан відеосервера у період часу з 03 год 21 хв до 04 год 14 хв, не відобразив вказану обставину у книзі приймання та передачі чергування і не доповів про настання зазначеної обставини директора підприємства. Вказані висновки спростовують доводи касаційної скарги у відповідній частині.

Таким чином, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з порушенням положень трудового законодавства, так як він не допускав повторного винного невиконання чи неналежного виконання посадових обов`язків. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого визначено відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. З урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості судом першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою для звільнення позивача став факт порушення ним пунктів 2.6., 2.7., 2.8 посадової інструкції чергового по будинку, унаслідок чого було завдано матеріальних збитків підприємству, на увагу не заслуговують, оскільки при проведення службового розслідування 08 лютого 2021 року комісія дійшла висновку, що установити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити на якій зміні відбулося пошкодження, також неможливо. Таким чином, висновок відповідача, як роботодавця про те, що саме систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією та його халатність призвели до збитків підприємства є безпідставним.

Посилання в апеляційній скарзі скарги на те, що ОСОБА_1 не оскаржено до суду накладення на нього догани 21 січня 2021 року, не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на їх законність не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» є недоведеною, а тому вона не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 20 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе