Справа № 496/2649/20
Провадження № 2/496/110/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним,

УСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним видане 12.06.2014 року реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області відповідачу ОСОБА_2 свідоцтво про право власності номер НОМЕР_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0999 площею 0,149 га, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №10.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 1211 кв.м, яку вона вирішила приватизувати. Дачненська сільська рада листом №557/02-27 від 08.11.2011 року за підписом сільського голови Сич Р.С. на її заяву сповістила її про необхідність замовлення кадастрової зйомки земельної ділянки і винесення в натуру межових знаків згідно кадастрової зйомки, у зв`язку з чим вона має звернутися до ліцензованої організації для виготовлення технічної документації та отримання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Рішенням Дачненської сільської ради №335-VI від 28.09.2012 року їй був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1211 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також рекомендовано подати технічну документацію на розгляд та затвердження Дачненській сільраді. Вона звернулась із заявою до ТОВ « Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» на виконання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Була виготовлена технічна документація із землеустрою, збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів, проведені роботи щодо визначення кадастрового номеру :02:003. Виготовлено викопіювання із генерального плану АДРЕСА_1 , погоджено начальником відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації головним архітектором району Щекотіліним І.О. 24.03.2015 року складений акт приймання-передачі межових знаків на зберігання за участю виконавця робіт інженера-землевпорядника ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» Устюжаніна М.А., власників (користувачів) суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , представника Дачненської сільської ради Сич Р.С. Однак відповідач ОСОБА_2 відмовився підписати зазначений акт. Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області листом №02-27/113 від 31.03.2015 року за підписом сільського голови Сич Р.С. сповістила її про необхідність надання письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 про причини відмови в підписанні документів по приватизації. Також, листом №02-27/64 від 26.02.2016 року Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області сповістила її про те, що питання щодо відмови землевласника сусідньої ділянки ОСОБА_2 від підпису акту приймання-передачі межових знаків буде передане на розгляд постійної комісії сільської ради з питань регулювання земельних відносин. Управління Держгеокадастру у Біляївському району Одеської області повернуло зазначену документацію із землеустрою на доопрацювання, так як акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений з суміжними землекористувачами (лист від 28.12.2015 року). Було розміщено оголошення в газеті «Вісті Біляївки» №7 від 13.02.2016 року з повідомленням, що 15.02.2016 року будуть проведені роботи з закріплення межовими знаками меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з проханням відповідача ОСОБА_2 з`явитись для проведення робіт. Однак відповідач ОСОБА_2 заявив, що раніше неї приватизував земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0999, площею 0,149 га і за його документами межі земельної ділянки проходять по території, яка знаходиться в її користуванні і яку вона має намір приватизувати. 01.06.2020 року із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 12.06.2014 року реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності номер НОМЕР_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0999, площею 0,149 га, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №10. Позивачка вважає, що передача земельної ділянки у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 проведена незаконно, отже зазначене свідоцтво є незаконним, так як оформлено без її відома і згоди. На підставі вищевикладеного, вона звернулась з даним позовом до суду.

В свою чергу, від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. При цьому посилається на те, що із позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, яке саме її право порушується оскарженим свідоцтвом про право власності від 12.06.2014 року та чи існувало таке право станом на дату видачі такого свідоцтва, що вже само по собі є безумовною підставою для відмови позивачці у позові, незалежно від інших обставин цієї справи. Позивачка визнає, що земельна ділянка кадастровий номер :02:003:___ не сформована на момент спірних правовідносин та на даний час не перебуває у неї у власності. Представник відповідача зазначає, що є незрозумілим, яким чином видача оскарженого по цій справі свідоцтва про право власності від 12.06.2014 року взагалі вплинула на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:___, а відсутність доказів такого впливу достеменно свідчить про відсутність порушення прав позивачки по цій справі, які суд має відновлювати. Щодо не підписання позивачці акту приймання-передачі межових знаків на зберігання відповідачем представник відповідача зазначила наступне. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного користувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Погодження власниками суміжних земельних ділянок меж земельної ділянки відповідача не є обов`язковим, а також не може бути підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту погодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0999, яка на праві власності належить відповідачу. Фактично, позивачка просить суд позбавити відповідача права власності на земельну ділянку в повному обсязі, при цьому не доводить факт порушення своїх прав перебуванням у власності відповідача земельної ділянки у повному розмірі 0,149 га. Представник відповідача наголошує, що спосіб захисту, обраний позивачкою, є неспівмірним з обсягом порушених прав позивачки (у разі, якщо такі права позивачки були порушені відповідачем). У разі задоволення такої позовної вимоги судом відповідач буде безпідставно позбавлений права власності на земельну ділянку, що порушить його права та суперечитиме ст. 41 Конституції України та ст. 143 ЗК України. Земельна ділянка відповідача площею 0,149 га за адресою: АДРЕСА_1 , є сформованою та зареєстрована на праві приватної власності за кадастровим номером :02:003:0999. Межі такої земельної ділянки відповідача встановлені (відновлені) в натурі. 07.10.2013 року відповідач отримав акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, який підписаний у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Чинне законодавство України не визначає позбавлення права власності на земельну ділянку, як правовий наслідок не підписання акту про погодження меж такої ділянки. Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що причиною подання такого позову до суду є бездіяльність Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області з розгляду питання щодо надання у власність позивачці земельної ділянки кадастровий номер :02:003:….Позивачкою не зазначено, яким чином задоволення судом поданого нею позову вплине на Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області щодо розгляду вказаного питання. Прийняття рішення про надання позивачці земельної ділянки кадастровий номер :02:003:… із комунальної власності у приватну власність відноситься виключно до компетенції пленарного засідання Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, а не суду, а тим більше інших осіб, зокрема учасників цієї справи. Отже, вирішуючи вказані питання Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області не залежить ані від суду, ані від учасників цієї справи, а тому по цій справі відсутні підстави вважати, що задоволення судом даного позову змусить Дачненську сільську раду Біляївського району Одеської області прийняти рішення про надання вказаної вище земельної ділянки у власність позивачки, що в свою чергу свідчить про те, що позивачкою було обрано неправильний спосіб захисту її прав по цій справі. Враховуючи те, що відповідач не має юридичної освіти і не в змозі захистити свої права, він змушений був звернутись до адвоката для укладення договору про надання правової допомоги, у зв`язку з чим поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, які представник відповідача просить стягнути з позивачки.

Сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про день розгляду справи належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Біляївської держнотконтори Фещенко А.І. 19.11.1996 року за реєстровим номером 1-3688 (а.с.8).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , складеного ТОВ «Нове БТІ» станом на 12.12.2016 року, зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 1211 кв.м (а.с.9-12).

З метою реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться належний позивачці житловий будинок з надвірними спорудами, остання звернулась до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області із відповідною заявою.

Рішенням Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 28.09.2012 року №335-VI позивачці ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтованою площею 0,1211 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Цим же рішенням ОСОБА_1 рекомендовано подати технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на дану земельну ділянку (а.с.14).

З приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 18.03.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до директора ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» ОСОБА_7 з відповідною заявою (а.с.20).

На виконання вказаної заяви ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка містить, зокрема, викопіювання із генерального плану АДРЕСА_1 , погоджене начальником відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації, головним архітектором району І.О. Щекотіліним (а.с.16-35).

Крім цього інженером-землевпорядником ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» було виготовлено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 24.03.2015 року, який підписали, зокрема, усі власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, окрім відповідача, який відмовився його підписувати (а.с.35).

Позивачка звернулась до голови Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області з заявою щодо відмови відповідача від підписання документів по приватизації, який листом №02-27/113 від 31.03.2015 року вказав їй на необхідність надання до сільської ради письмових пояснень ОСОБА_8 , в яких він зазначає причини відмови від підписання документів (а.с.36).

Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області листом №19-1502-99.5-3502/15-15 від 28.12.2015 року повернуло позивачці документацію із землеустрою на доопрацювання у зв`язку з тим, що в ході її розгляду виявлено акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не погоджений з суміжними землекористувачами, що суперечить Наказу Держкомзему №376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (а.с.38).

У газеті «Вісті Біляївки» №7 (477) за 13.02.2016 року було розміщено повідомлення про те, що 15.02.2016 року будуть проведені роботи з закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , землекористувачем якої є ОСОБА_1 , а також прохання землевласнику суміжної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 з`явитись в зазначений час для проведення робіт (а.с.39).

15.02.2016 року позивачка звернулась до голови Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області з заявою про затвердження акту приймання-передачі межових знаків на зберігання ділянки площею 0,1141 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відмовою землевласника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_10 ( АДРЕСА_1 ) від підпису акту без поважних причин, на яку голова сільської ради листом №02-27/64 від 26.02.2016 року повідомив її про те, що її заява буде передана на розгляд постійної комісії сільської ради з питань регулювання земельних відносин та раціонального використання природних ресурсів та за результатами розгляду їй буде направлена відповідь по зазначеному нею проханню (а.с.37).

Позивачка у своєму позові зазначає, що відповідач повідомив їй про те, що раніше за неї приватизував свою земельну ділянку і згідно з його документами межі земельної ділянки проходять по території, яка заходиться у її користування і яку вона має намір приватизувати.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №210883268 від 01.06.2020 року, відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,149 га, кадастровий номер :02:003:0999, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 12.06.2014 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.13).

На думку позивачки передача земельної ділянки у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 проведена незаконно, отже свідоцтво про право власності на земельну ділянку є незаконним, так як оформлено без її відома і згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Позивачка вказуючи на те, що погодження меж земельної ділянки, яку вона має намір приватизувати, із власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 фактично не відбулося, має місце порушення її прав, як землекористувача, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом, обравши спосіб захисту визнання недійсним виданого 12.06.2014 року реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області відповідачу ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0999 площею 0,149 га.

Так, із оскаржуваного позивачкою свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 12.06.2014 року, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22923913 від 12.06.2014 року вбачається, що відповідачу належить земельна ділянка, площею 0,149 га, кадастровий номер :02:003:0999, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 07.10.2013 року межі земельної ділянки за кадастровим номером :02:003:0999, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , площею 0,1490 га, наданої власнику земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (огорожами), згідно п. 3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Держкомзему України від 18.05.2010 року за №376. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Даний акт підписано відповідачем ОСОБА_2 , інженером-землевпорядником ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» Устюжаніною О.М., власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , а також Дачненським сільським головою ОСОБА_12 .

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 ст. 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, а ч. 2 ст. 158 вказаного Кодексу встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку у зв`язку з відмовою власника суміжної земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 підписати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 24.03.2015 року через те, що з його слів межі належної йому земельної ділянки проходять по території, яку вона має намір приватизувати.

Водночас, жодних доказів існування накладок земельних ділянок сторін ні позивачем, а ні відповідачем не надані. У збірному кадастровому плані суміжних землевласників і землекористувачів земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , виконаному ТОВ «Агентство оцінки нерухомості та бізнесу» таких позначень також немає (а.с.15). Вказані обставини могли б бути підтверджені висновком судової землевпорядної експертизи, однак позивачкою висновку експертизи надано не було, відповідного клопотання нею не заявлялося.

Згідно із ч. 3 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

У разі відмови власника суміжної емлекористувача підписати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, згідно з ч. 3 ст. 158 ЗК України між суміжними землевласниками виникає земельний спір. Такий спір у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування.

Порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування визначено статтею 159 ЗК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі №580/168/16-ц (провадження №61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц, провадження №14-652цс18, в якій зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Аналізуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача від підписання акта приймання-передачі межових знаків на зберігання не порушує прав позивачки на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на завершення приватизації земельної ділянки.

Доказів того, що Дачненська сільська рада відмовила позивачці у погодженні меж чи завершенні процедури приватизації суду не надано, так само як і не надано доказів того, як саме отримання відповідачем оскаржуваного свідоцтва про право власності на земельну ділянку вплинуло на процес приватизації позивачкою земельної ділянки.

Отримання відповідачем свідоцтва про право власності на земельну ділянку без згоди та відома позивачки не є підставою для його скасування.

На переконання суду обраний позивачкою спосіб захисту не забезпечить ефективного захисту її прав, як землекористувача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки задоволення позову не призведе до набуття позивачкою права власності на земельну ділянку, яка знаходиться у її користуванні.

Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності у відповідності до статті 257 ЦК України, суд зазначає таке. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність суд повинен дійти висновку, зокрема, про доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду. Оскільки суд не дійшов такого висновку, то позовна давність застосуванню не підлягає.

Щодо стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного.

Відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ордером, виданим 10.12.2021 року на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 10.12.2021 року, гр-ну ОСОБА_2 надається правова допомога адвокатом Ющенко Н.М. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД №003539 від 21.11.2018 року)

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, на підтвердження яких подала до суду угоду про надання правової допомоги, укладену між ОСОБА_2 та адвокатом Ющенко Н.М. 10.12.2021 року та дублікат квитанції від 18.01.2022 року про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 2000 грн.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц визначила, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу мають бути стягнуті з позивачки по справі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 257, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 78, 91, 106, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській області 20.10.2004 року, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 16.04.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 01.03.2023 року.

Суддя Л.О. Пендюра