Номер провадження: 22-ц/813/5365/23
Справа № 505/846/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначило, що 02.10.2018 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н згідно якої отримала кредит у розмірі 200000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом останньої в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 10.02.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 244071,73 грн, яка складається з: 200373 грн - заборгованість за кредитом, 43698,03 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 02.10.2018 року в розмірі 244071,73 грн, яка складається з: 200373 грн - заборгованість за кредитом, 43698,03 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 08.02.2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.10.2018 року в сумі 243698,03 грн, з яких: заборгованості за кредитом 200000 грн заборгованість за процентами 43698,03 грн. Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, зазначив, що з довідки про зміну кредитного ліміту не вбачається встановлення його в розмірі, в більшому ніж 200000 грн, тому дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 200000 грн. Щодо стягнення заборгованості по відсотках, то суд першої інстанції послався на підписання відповідачем 02.10.2018 року довідки про умови кредитування, суд вважав, що позивачем правильно, у відповідності до умов договору, нараховано проценти, тому вимоги в цій частині задовольнив повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що паспорт споживчого кредиту не є належним доказом, про що свідчить його зміст, зокрема, положення про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації наведеної в ньому та відомості про те, що інформація, є актуальною до 17.10.2018 року. Відповідач здійснив власний розрахунок заборгованості та вважає, що тіло кредиту у розмірі 200000 грн повністю погашено та є переплата у розмірі 33288,80 грн, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2023 року Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зареєстроване у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційна скарга отримана Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» в особистому кабінеті Електронного суду 14.04.2023 року та 21.03.2023 року, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник скаржника отримав 29.04.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду 22.05.2023 року, що підтверджується довідкою.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі укладено кредитний договір на зазначених в довідці про умови кредитування (паспорту споживчого кредиту) умовах. Доказів укладання кредитного договору на інших, ніж вказаних у паспорті споживчого кредиту, умовах стороною відповідача суду не надано.

Суд вважав, що банком вірно нараховувались відсотки за користування кредитом відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Враховуючи обставини встановлення кредитного ліміту у розмірі 200000 грн, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 200000 грн та несплачені відсотки за користування кредитом в розмірі 43698,03 грн, всього - 243 698,03 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на Тарифи банку, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 ; документ без назви, проте, за змістом є «паспорт споживчого кредитування», розрахунок заборгованості за договором б/н від 02 жовтня 2018 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку за договором про рух коштів станом на 11.02.2021 року,довідку про видані кредитні картки, Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, копію паспорта ОСОБА_1 .

При цьому, Тарифи банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві від 02 жовтня 2018 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати як відсотків за користування кредитом, так і щомісячної комісії за обслуговування картки, а саме: розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків та комісії. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 жовтня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи банку та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної комісії за обслуговування картки, надані банком Таріфи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 383/1264/19 зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Та обставина, що відповідач здійснював погашення боргу, сама по собі не може свідчити про визнання ним істотних умов договору в частині сплати відсотків, які не узгоджувалися сторонами, оскільки відповідач діяв на виконання умов договору в частині повернення лише отриманих ним грошових коштів.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору, про встановлення розміру відсотків за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування картки.

Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 02 жовтня 2018 року, міститься зауваження про те, що інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 17 жовтня 2018 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом.

Проте судом першої інстанції не були враховані зазначені положення закону, обставини справи та висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 та суд дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами по справі кредитного договору на зазначених в довідці про умови кредитування (паспорту споживчого кредиту) умовах.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20) є безпідставним, оскільки дана судова практика не є актуальною на час ухвалення судом рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 43698,03 грн не підлягають задоволенню, оскільки тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредитування не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 02 жовтня 2018 року.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, станом на 10.02.2021 року в сумі 200373,70 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 43698,03 грн.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, так і здійснювала оплату в рахунок погашення коштів за договором.

Відповідачем вносились кошти в рахунок погашення заборгованості за договором № б/н від 02.10.2018 року.

Проте, позивачем вказані кошти зараховувались як на погашення заборгованості за кредитом, так і погашення процентів за користування кредитом. Кошти в сумі 99226,53 грн АТ КБ «Приватбанк» були зараховані на часткове погашення заборгованості по процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем, а внесення коштів підтверджується випискою про рух коштів по картці.

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 02.10.2018 року у вигляді анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, відсутні умови щодо сплати процентів, комісії за обслуговування картки, то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти, комісію та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення процентів в сумі 99226,53 грн.

Із виписки про рух коштів по картці, наданої банком вбачається, що позивачем в рахунок заборгованості за тілом кредиту включена щомісячна комісія за обслуговування картки у сумі 7200 грн (400 грн х 18 місяців).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у виписці про рух коштів по картці та довідці про зміну умов кредитування щодо встановлення кредитного ліміту зазначено, що кредитний ліміт станом на 25.10.2018 року становить 200000 грн.

При цьому, ані виписка про рух коштів по картці, ані довідка про зміну умов кредитування щодо встановлення кредитного ліміту, ані розрахунок заборгованості не містять відомостей, які б свідчили про збільшення банком кредитного ліміту ніж той який встановлено станом на 25.10.2018 року.

Жодних належних доказів тієї обставини, що в період кредитування позичальника ОСОБА_1 кредитний ліміт був визначений в іншому розмірі, та в подальшому змінювався, позивачем суду не надано.

Зазначені обставини свідчать про те, що максимальна сума кредитних коштів (ліміт кредиту), яку позичальник ОСОБА_1 могла фактично отримати (використати) за рахунок коштів позивача не могла перевищувати 200000 грн, при цьому позивачем не доведено видачу відповідачу кредитних коштів у більшому розмірі, аніж встановлений кредитний ліміт 200000 грн.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 93947,17 грн (200000 грн - 99226,53 грн сума безпідставно зарахована на часткове погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 7200 грн комісія за обслуговування картки).

Посилання відповідача на те, що тіло кредиту у розмірі 200000 грн повністю погашено та є переплата, виходячи із наступного розрахунку 344660,29 грн - витрати відповідача за весь час користування карткою; 148896,38 грн - безпідставно стягнуті відсотки; 7200 грн - безпідставно стягнута комісія; 221852,09 - внесені відповідачем на рахунок кошти, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з наданої позивачем виписки про рух коштів від 11.02.2021 року вбачається, що з рахунку відповідача здійснювалося безспірне списання відсотків, зокрема: 30.11.2018 року в сумі 5984,62 грн; 31.12.2018 року в сумі 6300,46 грн, всього на загальну суму 148896,38 грн.

Проте у виписці про рух коштів від 11.02.2021 року вказані відповідачем у відзиві на позовну заяву суми зазначені як нарахування відсотків, оскільки залишок заборгованості після здійснення вказаних операцій збільшується.

Доказів про сплату саме 148896,38 грн в рахунок погашення заборгованості по процентам відповідачем суду не надано.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому колегія суддів вважає, що з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 93947,17 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткамислід скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам відмовити. Рішення суду змінити, зменшивши суму заборгованості по кредиту за кредитним договором № б/н від 02 жовтня 2018 року, стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 200000 грн до 93947,17 грн, загальну суму заборгованості з 243698,03 грн до 93947,17 грн, та виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 3661,08 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12.02.2021 року (а.с. 1).

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,21 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 5483,20, що підтверджується квитанцією від 11.04.2023 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3369,39 грн.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1960,18 грн (3369,39 грн - 1409,21 грн).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам, витрат по сплаті судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам відмовити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2023 року змінити, зменшивши суму заборгованості по кредиту за кредитним договором № б/н від 02 жовтня 2018 року, стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з 200000 грн до 93947,17 грн, загальну суму заборгованості з 243698,03 грн до 93947,17 грн, та виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1960,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький