Справа №200/995/17
Провадження № 2/932/ 2866/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_4 : ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2017 ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним договір позики від 04.04.2007, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.02.2017 відкрито провадження у справі.

ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із зустрічним позовом від 03.10.2017 у якому просив стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 2 531 750 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 03.10.2017 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.11.2017, за клопотаннями представника ОСОБА_1 , призначалася судова експертиза предметом якої була перевірка підпису ОСОБА_1 на договорі позики.

Експертизу не було проведено за листом суду для розгляду заяви ОСОБА_3 про відвід експерта (мотивовано тривалою бездіяльністю експерта).

Ухвалою суду від 28.05.2019 відведено експерта.

Ухвалою суду 28.10.2020 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою від 10.04.2023 закрито підготовче провадження та відразу розпочато розгляду справи по суті.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що у 2015 році його колишня дружина ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. З позову ОСОБА_4 йому стало відомо про існування оскаржуваного договору позики. Вказаний договір позивач вважає недійсним, оскільки він його не підписував та коштів за ним не отримував.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 взяв у нього в позику 200 тис. доларів США зі строком повернення до 31.12.2014, про що було укладено договір позики від 04.04.2007. Позика відбулася за згоди їхніх дружин. ОСОБА_1 визнавав існування боргу, вказував про це у заяві про вчинення злочину. ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 10 тис. доларі США. Оскілки грошові кошти отримані в інтересах сім`ї « ОСОБА_7 » просить стягнути із кожного половину боргу в гривневому еквіваленті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги позову підтримали, надали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

ОСОБА_3 , в судовому засіданні, підтримав вимоги зустрічного позову, наполягав на його задоволені, проти позову ОСОБА_1 заперечив з підстав, наведених у зустрічному позові.

ОСОБА_4 визнала позов ОСОБА_3 та наведені у ньому обставини підписання договору позики, фактичного отримання позики, а також погодилася із наявністю обов`язку повернути позику в обох із подружжя.

ОСОБА_6 навела аналогічні доводи.

Обставини, встановлені судом.

До матеріалів справи долучено копію оскаржуваного договору позики від 04.04.2007 за яким ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200 тис. доларів США на строк з 04.04.2007 по 31.12.2014 та зобов`язався їх повернути. У договорі вказано про отримання грошових коштів до підписання договору. На договорі містяться підписи від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На звороті вказаного договору містяться розписки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як дружин сторін договору, про їхню згоду на укладення договору.

Сторонами визнається та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 надано оригінал оскаржуваного договору позики.

Проте в судовому засіданні під головуванням судді Цитульського В.І. було встановлено, що у файлі із оригіналами документів, замість оригіналу договору позики наявна його копія.

Допитані в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтвердили факт підписання вказаного договору в будинку ОСОБА_3 за участі останнього та ОСОБА_1

ОСОБА_3 надано суду оригінал заяви, адресованої до начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВД в Дніпропетровській області від ОСОБА_1 у якій останній вказує, що позичив в 2007 році 200 тис. доларів США ОСОБА_8 , які останній не повернув. При цьому у такій заяві ОСОБА_1 вказує, що позичені кошти ним попередньо отримано від ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_3 надано, складений на його замовлення, висновок експертного почеркознавчого дослідження від 16.06.2017 згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Заемщик» договору позики від 04.04.2007, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виконаний самим ОСОБА_1 .

Для проведення експертизи було надано оригінал оскаржуваного договору та вільні зразки підписів ОСОБА_1 , які долучені також до матеріалів даної справи. Зауважень щодо таких зразків позивач не заявляв. Проте позивач вказував про те, що експерту не було надано експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 .

На судовому розгляді перебувала цивільна справа №200/18266/15-ц в межах якої розглядалися позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного боргу подружжя, що виник у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перед кредитором ОСОБА_3 на підставі договору позики від 04.04.2007.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 відмовлено у задоволенні вказаних вимог.

Підставою відмови суд апеляційної інстанції вказав про передчасність відповідних вимог, оскільки факт позики оспорюється ОСОБА_1 в межах іншого судового процесу.

У рішенні Бабушкінскього районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2016, по вказаній вище справі, зазначено: «Щодо вимог про поділ спільного боргу, що виник на підставі договору позики від 04.04.2007 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , за наявності письмової згоди позивачки ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6 , судом досліджений оригінальний примірник такого договору позики. Посилання Відповідача ОСОБА_1 про те, що ним такий договір не підписувався не підтверджується належними і допустимими доказами по справі. Крім того, судом були роз`яснені права і обов`язки сторін у справі, роз`яснені правові наслідки відмови відповідача від заявлення клопотання про призначення по справі відповідної почеркознавчої криміналістичної експертизи, проте відповідачами відповідне клопотання про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи заявлене не було. Крім того, всі інші особи, підписи яких зазначені в договорі, пояснили суду, допитані як свідки, про те, що договір містить їх власноручні підписи.

Окремим доказом, що спростовує твердження відповідача ОСОБА_1 про неодержання останнім від ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики від 04.04.2007 є власноручно складена заява ОСОБА_1 від 22.11.2013 до Начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Дніпропетровській області в якій ОСОБА_1 повідомляє, що грошові кошти 200 000 доларів США він одержав від ОСОБА_3 для ОСОБА_10 , але останній гроші не повернув».

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 640 грн.

При зверненні до суду ОСОБА_11 сплачено судовий збір в сумі 8000 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження№ 61-42915св18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

У відповідності до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 в справі №390/34/17 об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За приписами п.1.13 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця.

Стандарти доказування не передбачають обов`язку суду вважити доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вирогідним, ніж протилежний.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №908/1879/17.

В постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №754/6422/21 вказано «Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання … на неналежність висновку експерта …, оскільки у зазначеному висновку, складеному на замовлення ОСОБА_1 , відсутні відомості про те, що висновок підготовлено для подання до суду і про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Указане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 грудня 2019 року у справі 3 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Разом з тим, відповідно до статті 95 ЦПК України вказаний висновок є письмовим доказом, який оцінювався як судом апеляційної інстанції та оцінюється Верховним Судом у сукупності з іншими доказами, поданими сторонами для визначення розміру завданої моральної шкоди».

За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 №638/18231/15-ц, «отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами».

«Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном».

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

У даній справі ОСОБА_3 мав надати оригінал договору позики, яким підтверджується факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів, у якому вказана дата позики, обов`язок повернути отримані кошти.

В свою чергу ОСОБА_1 мав надати висновок експертизи за яким підпис від його імені на договорі позики виконаний не ним.

ОСОБА_3 надав оригінал відповідного договору, а ОСОБА_1 заявив клопотання про проведення експертизи щодо належності йому підпису на такому договорі.

Проте такий договір було втрачено, що виключило можливість його дослідження судом, а також можливість проведення відповідної експертизи. Вини будь-кого із сторін спору у цьому не встановлено.

За вказаних обставин суд керується зібраними доказами у їх сукупності, поведінкою учасників справи як поза даним судовим процесом та і в межах процесу.

Наявність оригіналу договору позики сумнівів не викликає.

Зокрема, такий оригінал було оглянуто у цивільній справі №200/18266/15-ц, його було надано на дослідження за замовлення ОСОБА_3 та його було подано до суду в межах розгляду даної справи.

На договорі позики містяться чотири підписи а саме від позичальника та його дружини а також від позикодавця та його дружини.

В судовому засіданні, аналогічно як і в межах цивільної справи №200/18266/15-ц, позикодавець, його дружина та дружина позичальника підтвердили факт укладення між сторонами даного спору договору позики.

Щодо поведінки учасників спору, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_3 було допитано у якості свідка та він несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

ОСОБА_1 не надав згоди на свій допиту якості свідка.

В межах справи №200/18266/15-ц ОСОБА_1 роз`яснені правові наслідки відмови від заявлення клопотання про призначення по справі відповідної почеркознавчої криміналістичної експертизи та встановлено, що ОСОБА_1 відповідне клопотання заявлене не було.

І саме головне, ОСОБА_3 надано оригінал заяви від імені ОСОБА_1 , яка датована 22.11.2013 та у якій ОСОБА_1 вказує про те, що він надав ОСОБА_8 200 тис. доларів США, які попередньо отримав у ОСОБА_3 .

Наданий ОСОБА_3 висновок експертного почеркознавчого дослідження не відповідає вимогам встановленим до висновку експерта та таким не являється.

Проте, суд приймає його до уваги в якості письмового доказу, що відповідає практиці Верховного Суду (зокрема у наведеній вище справі №754/6422/21 та справах №127/20330/20, №705/1087/20).

При цьому суд враховує, що на дослідження надано документи із підписом ОСОБА_1 , які також були надані до суду та оглядалися в судововму засіданні. При цьому останній не заперечував наявності на таких документах свого підпису.

Зауваження ОСОБА_1 про ненадання на дослідження експериментальних зразків підписів судом не беруться до уваги з огляду на те, що достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом.

Вказаний висновок узгоджується із іншими доказами.

Відтак, висновок про існування між сторонами відносин позики, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

При цьому, задовольняючи позов ОСОБА_3 суд виходить із солідарного обов`язку відповідачів, стягує борг у гривні, як того просить позивач та обмежується розміром заявлених позовних вимог (станом на день розгляду справи курсу гривні до долара США є вищим аніж в розрахунку позивача).

Інші доводи сторін спору не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

Суд також стягує із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частинах сплачений ОСОБА_3 судовий збір. Підстав для відшкодування ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору не вбачається. Інших судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_3 задовільнити.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , солідарно, в користь ОСОБА_3 5 063 500 (п`ять мільйонів шістдесят три тисячі п`ятсот) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно в користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі по 4 000 (чотири тисячі) грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 15.06.2023.

Суддя: В.І. Цитульський