Справа № 441/1205/21 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/1695/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника відповідача Несімко М.П.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Городоцької міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_1 , головний державний виконавець Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Копитко Юрій Юрійович, про визнання права власності на господарські споруди,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на господарські споруди: металевий сарай та дерев`яний парник, розміщені на території садиби АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , де зареєстрована і проживає його мати ОСОБА_1 .

На прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 знаходиться металевий сарай та дерев`яний парник, які є розбірними допоміжними спорудами до житла.

Зазначав, що рішенням Городоцької міської ради Львівської області №1353 від 23.01.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано йому у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто, у 2009 році Городоцька міська рада визнала його право на господарські будівлі та споруди, що розташовані біля будинку АДРЕСА_1 , надавши йому у власність земельну ділянку для їх обслуговування, однак, у 2018 році Городоцька міська рада в безпосередній близькості до його земельної ділянки, право власності на яку він ще не зареєстрував, надала земельну ділянку іншій особі для будівництва гаражу, спричинивши судовий спір, за наслідками вирішення якого зобов`язано його матір ОСОБА_1 знести господарські будівлі (металевий сарай та дерев`яний паркан), визнавши її користувачем спірного майна, відтак, існує загроза знищення належного йому майна, право на яке не визнається Городоцькою міською радою.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За позицією апелянта, реально набуте, але формально не зареєстроване право власності на господарські споруди металевий сарай та дерев`яний парник, які знаходяться на АДРЕСА_1 , підлягає судовому захисту, шляхом визнання права власності на таке майно в порядку статті 392 ЦК України.

Наголошує, що рішенням Городоцької міської ради у 2009 році визнано його право на господарські споруди і будівлі, розташовані біля будинку АДРЕСА_1 , шляхом передачі у приватну власність земельної ділянки для їхнього обслуговування.

Вважає, що в силу норм Земельного кодексу (далі ЗК) України, якими передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених ЗК України, він законно набув право власності як на землю, так і на господарські споруди, які знаходяться на ній.

Зазначає, що право власності на землю в державному реєстрі ним не зареєстровано з незалежних від нього причин, зокрема, через тривале перебування на заробітках за кордоном, проте, це не породжує жодних правових наслідків, окрім, як можливості розпоряджатися вказаним майном.

25.07.2023 року відповідач Городоцька міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду позивач та третя особа не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надіслання судових повісток на вказані ними електронні адреси, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення третьої особи ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтею 43 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССС№041168 від 23.11.2006 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Городоцької міської ради Львівської області №1353 від 23.01.2009 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,0124 га, по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності на вказану земельну ділянку за позивачем у встановленому законом порядку не зареєстроване, що ним самим визнається.

Предметом спору є металевий сарай та дерев`яний парник, що знаходяться на АДРЕСА_1 , які є тимчасовими некапітальними спорудами.

Згідно зі ст.181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Визначення нерухомого майна у ст.181 ЦК України є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме: розташування на земельній ділянці; переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення.

Частиною першою статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК).

Статтею 186 ЦК України визначено, що річ, яка призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративних мереж.

Згідно з ч.4 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

З поданих позивачем правовстановлюючих документів на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , встановлено, що право власності на вказану квартиру зареєстроване за позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02.11.2006 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Богаченко Н.С.

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_2 .

Як зазначено в свідоцтві: ця квартира складається з однієї житлової кімнати, площею 14,9 кв.м., та кухні; загальна площа квартири 24,1 кв.м.; квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на основі розпорядження Бюро по приватизації державного житлового фонду Городоцького району Львівської області від 09.09.1993 року за №203 та зареєстрованого в Городоцькому районному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №16289523.

Жодних відомостей в правовстановлюючих документах про те, що позивач ОСОБА_2 одержав у спадок спірний металевий сарай та дерев`яний парник, які знаходяться на АДРЕСА_1 і є приналежністю до квартири, немає, як і немає жодного дозвільного документа на ці споруди, які б підтверджували законність їх спорудження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право власності на металевий сарай та дерев`яний парник, які є некапітальними спорудами, згідно з ч.4 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових і прав на нерухоме майно, тому за наведених вище обставин справи, правових підстав для визнання права власності на ці споруди в судовому порядку, як просить у своєму позові позивач ОСОБА_2 , немає.

Безпідставними є посилання позивача на рішення Городоцької міської ради Львівської області №1353 від 23.01.2009 року про передачу йому у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєстроване, відтак, земельна ділянка є не сформованою, а тому підстав для висновку про те, що спірне майно знаходиться в межах цієї земельної ділянки, немає.

Окрім того, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року у справі №441/681/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Городоцька міська рада Львівської області, ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0027 га (кадастровий номер :29:017:0199) та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , шляхом знесення господарських будівель (металевого сараю та дерев`яного парника).

Вказане рішення суду набрало законної сили 03.08.2020 року і звернуто до примусового виконання, що підтверджується постановою головного державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Копитко Ю.Ю. від 16.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №63935327).

Таким чином, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням судді Копняк С.М. у відпустці 14 та 15 грудня 2023 року, повний текст постанови складений у перший робочий день після відпустки судді 18 грудня 2023 року.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 18 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич