Ухвала

23 червня 2023 року

м. Київ

справа № 607/5427/22

провадження № 61-9193ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2022 року у складі судді: Сливки Л. М., та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Бершадської Г. В., Костів О. З., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Facebook Inc, Instagram LLC про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , Facebook Inc, Instagram LLC про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення компенсації моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2022 на оголошення ОСОБА_1 про здачу квартири в оренду, яке було розміщене на сайті ОLХ відгукнулась ОСОБА_4 . Після зустрічі та огляду відповідачкою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вони погодили дату заселення відповідачки 24 лютого 2022 року. При цьому, 21 лютого 2022 року позивач зустрілася із відповідачкою для укладання договору оренди квартири. Під час вказаної зустрічі відповідачка попросила зазначити дату початку договору оренди - 01 березня 2022 року. Оплату ОСОБА_5 внесла згідно договору за перший і останній місяць. Сума у договорі була зазначена у гривнях. Рішення про оплату у доларовій валюті було добровільним. ОСОБА_6 повідомила, що їй буде так зручніше оплатити. Після внесення коштів ОСОБА_1 передала відповідачці ключі від квартири. 24 лютого подзвонила власниця квартири і повідомила, що сусіди схвильовані, оскільки бачили що хтось заїхав новий у квартиру. Як виявилось, відповідачка ОСОБА_6 вирішила в`їхати у квартиру 24 лютого, але про своє рішення позивачу не повідомила. 25 лютого 2022 року ввечері позивач прийшла у квартиру, де побачила як відповідачка складає свої речі, та повідомила їй, що їде за кордон. Вони домовились залишатись на зв`язку і позивачка пішла. Розмови про повернення ключів чи розірвання договору не було. 01 березня 2022 року, позивачу у вайбері прийшло повідомлення від ОСОБА_7 , у якій відповідач повідомила, щоб ОСОБА_1 повернула їй кошти, на що вона відповіла їй у повідомленні, що готова повернути кошти, хоча і не повинна, але після розірвання договору оренди, та після того, коли знайдуться інші орендарі на квартиру, оскільки кошти вона витратила і по курсу долара який був на момент передачі коштів, так як відповідачка сама вирішила розраховуватись доларовою валютою, а не гривнями. Ввечері 08 березня 2022 року на мобільний телефон позивача зателефонував невідомий номер, чоловік назвався ОСОБА_8 - батьком ОСОБА_9 , сказав що знаходиться у квартирі і викликав поліцію. Приїхавши на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виявила, що у квартирі знаходився невідомий їй чоловік із поліцією, яким вона показала договір на оренду квартири. Під час інциденту ОСОБА_10 спілкуючись із ОСОБА_11 по телефону на гучномовці обвинуватили позивачку у присвоєнні її особистих речей, а саме: мобільного телефону, ноутбука і валізи з речами. В цей вечір ОСОБА_12 два рази викликав поліцію. На наступний день до позивача зателефонувала дружина ОСОБА_13 - ОСОБА_14 , якій позивач повідомила, що справу хоче мати з ОСОБА_11 , і хоче, щоб ОСОБА_6 офіційно розірвала договір оренди. 10 березня 2022 року відповідачка ОСОБА_6 опублікувала пост у мережі інтернет. Вказаний пост був видалений і переопублікований 11 березня, а позивачку заблокували, що позбавило її можливості захищатись. Всі позитивні коментарі про позивачку одразу видалялись і людей, які залишали позитивні відгуки також заблоковували. Починаючи з 10 березня 2022 року ОСОБА_3 на своїй персональній сторінці в Facebook, Instagram та інших соціальних групах поширює про неї недостовірну та негативну інформацію. Дану інформацію вподобало 125 користувачів, а розмістило в себе на сторінках уже більше 404. Зокрема, в оголошенні своєї персональної сторінки в Facebook за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 березня 2022 року відповідачка розмістила наступну інформацію негативного характеру:

« В договорі ОСОБА_16 свідомо вписує занижену ціну для уникнення сплати податків (пояснює що це просто формальність), оплату в мене брала в доларах.»;

«Два дні я просила ОСОБА_1 повернути мені кошти і розірвати договір. Вона лише обіцяла та уникала зустрічі (знаючи, що я виїжджаю за кордон»);

«хоча по факту, як мені стало відомо, в цій квартирі ОСОБА_16 вже надає «прихисток» особам чоловічої статі, які кинули свої домівки і втекли від війни в ОСОБА_17 допомагає їм ухилятися від реєстрації та ставати на облік в органах місцевого самоврядування, беручи 1000 гривень за добу з особи.»;

«Мої речі, які фактично я залишила в «своїй» орендованій квартирі також пропали (мої рідні вже написали заяву в поліцію)»;

«За кордоном мене прийняли абсолютно безкоштовно з проживанням, і харчуванням, а тернополянка під час війни шукає лише наживу».

Вказаний інформаційний матеріал поширено та продубльовано на інших сторінках мережі інтернет, зокрема: соціальна група у Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_18 , публікація поширена батьком відповідачки - ОСОБА_19 ; соціальна група у Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 автором публікації вказано ОСОБА_18 ; у соціальній групі у Facebook «ІНФОРМАЦІЯ_12 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 автором публікації вказано ОСОБА_18 ; на особистій сторінці відповідачки в Instagram за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 автором публікації вказано ОСОБА_18 .

Позивач вказує, що після опублікованої інформації, вона зазнає моральних страждань, хвилюється за свою репутацію та стан свого здоров`я.

На підставі викладеного, позивач просила: недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право ОСОБА_1 принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформацію про факти вчинення ОСОБА_1 злочинів та адміністративних проступків; причетність до втрати чужих речей; допомоги в ухиленні від реєстрації особам чоловічої статі для уникнення військового обов`язку; бажання шукати лише наживи під час військового часу; вчинення шахрайських дій, а саме:

«В договорі ОСОБА_16 свідомо вписує занижену ціну для уникнення сплати податків (пояснює що це просто формальність), оплату в мене брала в доларах.»;

«Два дні я просила ОСОБА_1 повернути мені кошти і розірвати договір. Вона лише обіцяла та уникала зустрічі (знаючи, що я виїжджаю за кордон»);

«хоча по факту, як мені стало відомо, в цій квартирі ОСОБА_16 вже надає «прихисток» особам чоловічої статі, які кинули свої домівки і втекли від війни в ОСОБА_17 допомагає їм ухилятися від реєстрації та ставати на облік в органах місцевого самоврядування, беручи 1000 гривень за добу з особи.»;

«Мої речі, які фактично я залишила в «своїй» орендованій квартирі також пропали (мої рідні вже написали заяву в поліцію)»;

«За кордоном мене прийняли абсолютно безкоштовно з проживанням, і харчуванням, а тернополянка під час війни шукає лише наживу», оприлюднену та поширену в оголошенні на веб-сайті https://www.facebook.com розміщеного за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 від ІНФОРМАЦІЯ_9 та на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_10 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11

Зобов`язати ОСОБА_3 , та Facebook, Inc спростувати указану недостовірну інформацію в такий же спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом поміщення на веб-сторінці https://www.facebook.com/lisa.seletska повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_3 повідомляє, що інформація, яка містилась у статтях від 11 березня 2022 року під назвою «Квартирна аферистка», про причетність ОСОБА_1 до втрати моїх речей, допомоги в ухиленні від реєстрації особам чоловічої статі для уникнення військового обов`язку та здачі їм в оренду квартири по ціні 1 000 гривень за день; про її бажання шукати лише наживу під час війни; вчинення інших шахрайських дій є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. Зазначена інформація видалена з веб-сайту, як така, що принижує честь, гідність та недоторканність ділової репутації ОСОБА_1 ». А також розміщенням на цих же сторінках повідомлення про ухвалене в цій справі судове рішення з публікацією тексту його резолютивної частини не пізніше 10 днів з дня набрання його законної сили.

Зобов`язати ОСОБА_3 та Instagram LLC спростувати недостовірну інформацію в такий же спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом поміщення на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_13 повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_3 повідомляє, що інформація, яка містилась у статтях від 11 березня 2022 року під назвою «Квартирна аферистка», про причетність ОСОБА_1 до втрати моїх речей, допомоги в ухиленні від реєстрації особам чоловічої статі для уникнення військового обов`язку та здачі їм в оренду квартири по ціні 1 000 гривень за день; про її бажання шукати лише наживу під час війни; вчинення інших шахрайських дій є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності. Зазначена інформація видалена з веб-сайту, як така, що принижує честь, гідність та недоторканність ділової репутації ОСОБА_1 ». А також розміщенням на цій же сторінці повідомлення про ухвалене в цій справі судове рішення з публікацією тексту його резолютивної частини не пізніше 10 днів з дня набрання його законної сили.

Зобов`язати ОСОБА_3 та Facebook, Inc видалити указану інформацію.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 , Facebook, Inc, Instagram LLC на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, судові витрати у сумі 45 964,00 грн та 6 450,60 грн судового збору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 17 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

21 червня 2023 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 травня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі пунктів 1 частини другої статті 389 та статті 411 ЦПК України. Вказана інформація безпосередньо стосується позивачки, доказами наданими зі сторони позивача по справі підтверджено факт поширення інформації, доведення її до відома хоча б одній особі, поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності, негативного характеру. Відповідачем не надано жодного підтвердження достовірності даної інформації. Позивач довів факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Суди першої та апеляційної інстанції не обґрунтували в своїх рішеннях, посилаючись на матеріали справи та вимоги закону, яким чином поширена інформація відноситься до оціночних суджень, а не до фактичних тверджень. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції надав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, та дійшов необґрунтованого висновку, що викладені у дописах розміщених на сторінках відповідачки у соціальній мережі Facebook Inc, Instagram LLC висловлювання щодо позивача за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки відповідача щодо зазначених в них обставин, а тому не є недостовірною інформацією. На підтвердження того, що висловлювання відповідачки є негативними фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями позивачкою було надано висновок семантико-лінгвістичної експертизи, який був повністю відхилений судом. Прочитавши рішення суду першої інстанції ми бачимо в тексті такі слова: «суд вважає, що така інформація містить в собі як оціночні судження, так і фактичні твердження» погоджуючись з тим, що в наведеному тексті публікації наявні фактичні твердження та оціночні судження, але абсолютно не аргументує, які саме судження фактичні, а котрі оціночні, які з них негативного характеру та навпаки. Як показує судова практика, виключення з ЦК України презумпції добропорядності щодо спростування недостовірної інформації не звільнило поширювачів такої інформації від обов`язку доказування. Позиція судів ґрунтується на загальних принципах щодо доказування та змагальності сторін, а саме: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто не лише позивач повинен доводити свої вимоги, а й відповідач зобов`язаний надати належні докази на підтвердження своїх заперечень. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц. Судом першої інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, стосовно того, хто саме повинен доводити достовірність поширеної інформації, яка інформація вважається негативною, стосовно необхідності в доказуванні особою, про яку поширено негативну інформацію, що така інформація дійсно є неправдивою. Позивач повинен довести факт поширення негативної інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, а не недостовірність такої інформації. При відмові у задоволенні клопотання про долучення доказів, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статей 12, 229 ЦПК України, фактично позбавив можливості позивача надати суду докази в обґрунтування своїх позовних вимог. Суди за недоведеністю позивачем обставин (недостовірності поширеної інформації), що мають значення для справи, хоча такий обов`язок покладений на відповідача, визнали невстановленими, а також вважаючи що негативні фактичні твердження які були висвітлені сприйняв за оціночні судження дійшли передчасного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у даній справі. Суди при ухваленні рішень не врахували правових висновків, які викладені у постанові № 1 Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» і постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц щодо доведення недостовірності поширеної інформації.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Отже, ця справа не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Facebook, Inc, Instagram LLC про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення компенсації моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков