Справа № 460/2841/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/2503/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без участі учасників справи в м. Львові цивільну справу №460/2841/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусової Олени Володимирівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору дарування, -

в с т а н о в и в :

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусової Олени Володимирівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності та договору дарування .

03 травня 2023 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Яворівського районного суду від 17 серпня 2023 року уточнену заяву повернуто позивачу.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд не має права повертати заяву посилаючись на відсутність доказів, а також звертає увагу на те, що суд мав залишити уточнюючу ухвалу без руху, та лише у разі не усунення недоліків міг її повернути. Зазначає, що право на зменшення або збільшення позовних вимог передбачене п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, тому просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, які за своїм змістом є аналогічними. У відзивах зазначають, що вважають апеляційну скаргу безпідставною. Зазначають, що позивач у порушення ч.5 ст.49 ЦПК України не надала суду доказів направлення копій заяви та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про її повернення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З врахуванням того, що оскаржується ухвала, яка передбачена пунктом 6 ч.1 ст.353 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи знаходиться у стадії підготовчого провадження, а тому позивач вправі збільшити або зменшити позовні вимоги.

Повертаючи уточнену позовну заяву, суд виходив з того, що заява про уточнення позовних вимог не передбачена ст.49 ЦПК України, а тому її слід повернути позивачу. Крім того, суд зазначив, що у порушення ч.5 ст.49 ЦПК України позивач не долучила доказів надіслання копії заяви іншим учасникам справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм у цій справі, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий правовий висновок виловлений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Постановляючи ухвалу, суд не врахував зазначені висновки, а також не звернув увагу на те, що позивач надала суду копії заяв, які можуть бути вручені іншим учасникам в судовому засіданні.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 379 ч.1 п.1,4;383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 17 серпня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк