ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4118/23 Справа № 183/3998/21 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі :

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря: Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Агро-Віта 2000, Товариства з обмеженою відповідальністю Аграрне підприємство Придніпровське про розірвання договорів оренди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Віта 2000", ТОВ Аграрне підприємство Придніпровське про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 4,49 га, кадастровий номер :02:022:0233, без номеру від 10 березня 2012 року, обґрунтовуючи це тим, що у відповідності до державного акту на право приватної власності серії І-ДП №130165 від 09 грудня 2002 року, він є власником земельної ділянки площею 4,49 га, кадастровий номер :02:022:0233, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

08 листопада 2016 року між позивачем та ТОВ "Агро-Віта 2000" укладено Додаткову угоду, якою визначено строк дії договору - до 31 грудня 2030 року, а також встановлено орендну плату у грошовій формі у розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 7033,96 грн. за один рік; визначено, що Орендар проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію його присадибної земельної ділянки до 0,40 га, на підставі заяви Орендодавця; строк видачі орендної плати: до 31 грудня поточного року.

29 березня 2018 року між позивачем та відповідачами укладено Додаткову угоду, відповідно до якої ТОВ "Агро-Віта 2000" передає, а ТОВ Аграрне підприємство Придніпровське приймає на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди. Також сторонами погоджено, що орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 8116,11 грн. за рік оренди, а також Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря на підставі поданої письмової заяви.

Позивач зазначає, що в спірному договорі, з урахуванням додаткових угод, визначено три форми орендної плати: грошову; натуральну, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню); відробіткову, яка є самостійною та підлягає виплаті (виконанню), однак на момент звернення позивача до суду відповідачами у період з 2017 по 2020 роки включно не у повному обсязі виконуються зобов`язання з виплати орендної плати у грошовій формі та взагалі не виконуються взяті на себе зобов`язання щодо безкоштовної поставка 1 тони грубих кормів (соломи) до садиби Орендодавця, а також не надаються послуги по обробітку присадибної земельної ділянки Орендодавця до 0,40 та (оранка та культивація), що вважає підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав недоведеності позивачем факту систематичного невиконання обов`язку орендаря зі сплати орендної плати (а.с. 102-107).

Не погодившись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, враховуючи, що відповідачами в період з 2017 року по 2020 рік не виконувались ТОВ "Агро-Віта 2000" умови договору щодо регулярного надання послуг з оранки та культивації, поставки соломи, а ТОВ Аграрне підприємство Придніпровське має заборгованість із виплати орендної плати у грошовій формі у зазначений період.

Разом з цим апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не було взято до уваги копії наданих ним заяв про виплату форм орендної плати, як це передбачено умовами договору оренди землі, як і не з`ясовано питання вчинення відповідачами відповідних дій, які б демонстрували готовність до виплати саме даних форм орендної плати, враховуючи до того ж, що такі умови договору оренди землі фактично перекладають обов`язок щодо отримання орендної плати у натуральній та відбірковій формі виключно на власника земельної ділянки та відсутність чіткої процедури подання письмових заяв на виплату у таких формах у договорі з підтвердженням отримання відповідачем таких заяв, що не було дотримано ним, як орендодавцем (а.с.123-138).

ТОВ Аграрне підприємство Придніпровське 31 березня 2023 року засобами поштового зв`язку надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с. 154-157).

ТОВ Агро-Віта 2000 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ДП №130165 від 09.12.2002 року, належить земельна ділянка площею 4,49 га, кадастровий номер :02:022:0233, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.13).

10 березня 2012 року позивач передав вищевказану земельну ділянку у строкове платне користування ТОВ Агро-Віта 2000 на підставі Договору оренди земельної ділянки (а.с.15).

08 листопада 2016 року між позивачем та ТОВ Агро-Віта 2000 укладено Додаткову угоду, якою визначено строк дії договору - до 31 грудня 2030 року (а.с.14).

У п.1.2 додаткової угоди зазначено, що сторони вирішили збільшити розмір орендної плати, змінивши пункт 5 договору та виклавши його в новій редакції, а також встановлено орендну плату у грошовій формі у розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 7 033,96 грн. за один рік; визначено, що Орендар проводить безкоштовну поставку 1 тони соломи до садиби Орендодавця, оранку та культивацію його присадибної земельної ділянки до 0,40 га, на підставі попередньої заяви Орендодавця; строк видачі орендної плати: до 31 грудня поточного року.

29 березня 2018 року між позивачем, ТОВ Агро-Віта 2000 та ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» укладено Додаткову угоду (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі. Відповідно п. 1 даної Додаткової угоди - зі згоди позивача, (яка виражається шляхом підписання даної Угоди), відповідач 1 передає, а відповідач 2 приймає на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди.

За пунктом 4.2 Додаткової угоди від 20 квітня 2018 року - орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 7,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 8116,11 грн., а також Орендар проводить безкоштовне завезення соломи до садиби Орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки Орендодавця до 0,40 га в територіальних межах Орендаря, на підставі поданої письмової заяви Орендодавцем (а.с.16).

Судом першої інстанції також встановлено, що докази виплати орендної плати у грошовій формі за 2017 рік в матеріалах справи відсутні, а з приводу виплати позивачу коштів у сумі 1500 грн. (а.с.60-61) та коштів у сумі 871 грн. (а.с.58-59), суд зазначив, що вказані кошти сплачено ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» до набуття ним прав та обов`язків кредитора, а саме - 28 березня 2018 року. Відомостей про те, що первісний орендар, яким є ТОВ Агро-Віта 2000, уповноважував ТОВ «Аграрне підприємство «Придніпровське» на здійснення таких виплат станом на 28 березня 2018 року, не надано як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, з чого суд першої інстанції вірно вважав, що зазначені кошти не можуть вважатися такими, що сплачені в рахунок виплати орендної плати у грошовій формі та з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, судом першої інстанції досліджувались докази виплати орендної плати у грошовій формі за 2018-2020 роки, у таких розмірах: за 2018 рік у сумі 570 грн. (а.с.56,57) 5881 грн. (а.с.62,63), 2177 грн. (а.с.64,65); за 2019 рік - 635 грн. (а.с.66,67), 8078 грн. (а.с.68,69), за 2020 рік - 8711 грн. (а.с.70), з чого судом не встановлено несвоєчасної або не у повному обсязі виплати позивачу орендної плати у грошовій формі у 2018-2020 роках, з чим також погоджується і колегія суддів.

Стосовно доводів сторін про умови виконання зобов`язань за договором оренди у натуральній та відробітковій формі, судом встановлено, що відповідачем не здійснено поставку соломи до садиби орендодавця, а також не здійснено оранку та культивацію присадибної ділянки, що відповідачем не заперечується, зазначаючи, що це не є обов`язковим, з огляду на відсутність письмової заяви орендодавця.

Так, у п.4.2 додаткової угоди від 29 березня 2018 року, сторони домовились внести зміни в абзац 1 п.5 в Договір оренди, розділу «Орендна плата» та викласти його в наступній редакції: «5. За користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі у розмірі 7,5% від нормативно-грошової оцінки землі, що становить 8116 грн., а також проводить безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця та здійснює безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця до 0,40 га в територіальних межах орендаря, на підставі поданої письмової заяви орендодавцем».

Зі змісту договору, укладеного сторонами, з урахуванням внесених додатковою угодою змін, вбачається, що орендар не брав на себе обов`язок здійснювати безкоштовне завезення соломи до садиби орендодавця та здійснювати безкоштовну оранку та культивацію присадибної ділянки орендодавця, безумовно та за відсутності письмової заяви орендодавця. Виникнення такого обов`язку сторони обумовили наявністю поданої письмової заяви орендодавця.

Надані представником позивача заяви на здійснення поставки соломи, обробітку присадибної земельної ділянки (оранку та культивації) за 2018, 2019, 2020 роки (а.с.35-38) не є доказом подання їх відповідачеві, оскільки не містять жодних відміток чи інших доказів їх подання та отримання відповідачем.

З доводами представника позивача про усталену процедуру подання таких заяв без реєстрації суд першої інстанції вірно не погодився, оскільки вони не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, та колегія суддів не бере до уваги зазначені доводи апеляційної скарги, оскільки додаткових доказів, яким суд першої інстанції не надав оцінку, до суду апеляційної інстанції не подано.

Разом з цим суд першої інстанції вірно вважав, що діючи розумно і добросовісно позивач не позбавлений був можливості подати такі заяви засобами поштового зв`язку вже після першого випадку невиплати орендної плати у натуральній та відробітковій формі. Жодних обставин, які б перешкоджали позивачу вчинити такі дії, судом не встановлено, як і не встановлено цього колегією суддів при розгляді апеляційної скарги, а доводи апеляційної скарги щодо нездійснення відповідних дій з боку відповідачів на виконання такої форми орендної плати, колегія суддів не приймає до уваги з підстав наявності у договорі оренди чітко вираженої волі сторін договору щодо письмової заяви орендодавця у вигляді підписання договору з цим пунктом.

Відтак, з огляду на відсутність доказів подання відповідних письмових заяв орендарю, які після укладення додаткової угоди від 29 березня 2018 року, стали умовою здійснення оранки, культивації та поставки соломи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту невиплати орендної плати у натуральній та відробітковій формах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля - є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання додаткової угоди від 29 березня 2018 року, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 вказаної редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21,22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент підписання додатку до договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянтом не доведено порушення відповідачами його права на отримання орендної плати у визначеній договором формі, зокрема, порушення відповідачами умов договору щодо здійснення оплати як у грошовій формі, так і у натуральній та відробітковій.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач ТОВ Аграрне підприємство Придніпровське у своєму відзиві на апеляційну скаргу не заперечувало факту, що за 2017 - 2018 роки оранка та культивація присадибної земельної ділянки позивача відповідачем не проводилась, а солома до садиби позивача не поставлялась, посилаючись на відсутність письмових заяв позивача, як власника земельної ділянки, а доводи апелянта щодо повідомлення відповідачів письмово про такі наміри не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної справи.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р. Куценко