ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/789/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2143/20 Категорія: 301030300 Євтушенко Б. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Константінова Тетяна Миколаївна;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Константінова Тетяна Миколаївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Константінової Тетяни Миколаївни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ у натурі будинковолодіння та земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила суд: провести поділ будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та право спільної часткової власності припинити; виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину будинковолодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме: у будинку А-1 - кімнати 1,2,3,4, п/д- під кімнатою 1; господарські будівлі Л, Б, Г, К., виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташовані: кімнати АДРЕСА_2 , господарські будівлі ОСОБА_4 , судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року у справі № 697/692/16-ц, 22-ц/793/978/19 здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя та визначено право власності по 1/2 частині на будинок АДРЕСА_1 , то по 1/2 частині на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . З 2015 року відповідач ОСОБА_3 не допускає позивача до житла, тому їй доводиться проживати у рідних.

На даний час між співвласниками будинку та земельної ділянки згоди щодо їх поділу не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду із позовом про виділ у натурі частки із майна, що є спільній частковій власності.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2022 року залучено ОСОБА_2 в якості відповідача у справі, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх збільшення, в якій позивач просила суд:

припинити право спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку № :02:001:0509 за адресою: АДРЕСА_1 ;

поділити в натурі житловий будинок з надвірними та господарсько-побутовими будівлями спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за другим варіантом поділу висновку експерта, виділивши ОСОБА_1 :

- приміщення в будинку: «8» кухня, «7» кімната, «7» санвузол, «5-6» кімната, «5» коридор, «ІІ» підвал, разом по житловому будинку 49,7 кв.м.

- надвірні будівлі і споруди: гараж «Е», сарай «Ж», навіс «З», навіс «І», №6 ворота, №7 хвіртка, №3 огорожа (54,04 м.п.), № 4 огорожа (1/2 частина),

виділивши ОСОБА_2 :

- приміщення в будинку: «1» кухня, «1» коридор, «2» санвузол, «3» кімната, «4» кімната, «І» підвал;

- надвірні будівлі і споруди: літня кухня, веранда «Л.л», сарай «Б», погріб «Г» альтанка «К», ворота «№5», ганок, «№ 3» огорожа (35,91 м.п), «№4» огорожа (1/2 частина), «М» убиральня;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 119720,00 грн за збільшення ідеальної частки;

поділити в натурі земельну ділянку № :02:001:0509 за адресою: АДРЕСА_1 за другим варіантом поділу висновку експерта,

виділивши ОСОБА_1 : частину земельної ділянки загальною площею 0.0500 га, яка розташована в межах: від т.3 до т. 4 6,49 м; Від т.4 до т. 5 8,56 м Від т. 5 до т. 6 15,17 м; від т. 6 до т. 7 23,82 м; від т. 7 до т. 8 22,50 м; Від т. 8 до т. 18 2,72 м; від т.17 до т. 16 3,94 м; від т. 16 до т. 15 1,50 м; від т. 15 до т. 14 по лінії розподілу житлового будинку; від т. 14 до т. 13 1,50 м; від т. 13 до т. 12 10,06 м; від т. 12 до т. 3 5,00 м;

виділивши ОСОБА_2 : частину земельної ділянки загальною площею 0.0500 га, яка розташована в межах: від т. 1 до т.2 12,00 м; Від т. 2 до т. 3 2,12 м; від т. 3 до т. 12 5,00 м; від т. 12 до т. 13 10,06 м; Від т. 14 до т. 15 по лінії розподілу житлового будинку; від т. 15 до т. 16 1,50 м; від т.16 до т. 17 3,94 м; від т. 8 до т. 9 6,56 м; Від т. 9 до т. 10 11,86 м; від т. 10 до т. 11 9,04 м; від т. 11 до т. 1 12,74 м.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України про необхідність отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, то поділ нерухомого майна в натурі з відповідачем у справі, яка досі не отримала свідоцтво про право на спадщину наразі не може бути.

Суд вказав, що питання про оформлення спадщини виходить за межі розглядуваної справи та може бути вирішено у встановленому законом нотаріальному порядку, а у разі спору - в суді. Після чого, може бути вирішений спір про поділ нерухомого майна у натурі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Константінова Тетяна Миколаївна подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що з 26 грудня 2021 року співвласником спірного майна є відповідач, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 , і умисне неотримання свідоцтва про право на спадщину задля затягування справи, не може порушувати право позивача на виділення її частки в натурі, та перешкоджає їй користуванню своїм майном, збільшує збитки шляхом руйнування будинку до стану, в якому існувати неможливо, та проведення ремонту, для якого потрібно знати де чия частка.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що відповідач спадщину не отримала, а тому є неналежним відповідачем.

Стверджує, що судом не враховано судову практику про те, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши представника позивача адвоката Константінову Т.М., яка з`явилась в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 218911543 від 04 серпня 2020 року щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0584, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 площею 0,0735 га, та земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0585, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , площею 0,0265 га, та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на праві приватної власності (т. 1 а.с. 17-19).

Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , технічна документація від 29.01.2018, гр. ОСОБА_3 , в результаті об`єднання земельних ділянок: кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0584, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0585, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , утворена земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0509 (т. 1 а.с. 95-105)

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 107723444 від 15 грудня 2017 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0509, загальною площею 0,1 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 103 зворотній бік - а.с. 104).

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , складеного станом на 16 серпня 2012 року, на земельній ділянці розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1,а»; підвал «п/д»; сарай «Б»; погріб «Г»; гараж «Е»; сарай «Ж»; навіси «З,І»; альтанка «К»; літня кухня «Л, л»; убиральня «М»; № 3,4 огорожа; № 5,6 ворота»; № 7 хвіртка (т. 1 а.с. 36-40).

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року, яка набрала законної сили, у справі № 697/692/16-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено (т. 1 а.с. 9-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією Актового запису про смерть № 4397 від 29 грудня 2021 року (т. 2 а.с.72).

З копії спадкової справи № 3/2022, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємцем майна померлого є його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 95-103).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2022 року залучено ОСОБА_2 в якості відповідача у справі як правонаступника померлого ОСОБА_3 .

На час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 .

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд поділити в натурі житловий будинок та земельну ділянку, виділивши сторонам конкретні частини будинку із надвірними та господарсько-побутовими будівлями та частину земельної ділянки, а також припинити прав спільної часткової власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України про необхідність отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, поділ нерухомого майна в натурі з відповідачем у справі, яка досі не отримала свідоцтво про право на спадщину наразі не може бути.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Статтею 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено особливості державної реєстрації прав на земельні ділянки державної та комунальної власності.

Тобто, судом першої інстанції правильно визначено, що звернувшись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Стаття 1268 ЦК України регулює виникнення права на нерухоме майно без дотримання вимоги державної реєстрації, проте до спірних правовідносин не застосовується, оскільки в силу закону таке майнове право не можна вважати правом власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_3 , як співвласник вказаного майна, помер, а його спадкоємець ОСОБА_5 прийняла спадщину, однак, не оформила право власності на це майно.

Вказана правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №175/657/16-ц.

Із наведених вище підстав не підлягають до задоволення і позовні вимоги про виділ відповідачу ОСОБА_5 частини житлового будинку з надвірними спорудами і земельної ділянки в натурі.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Враховуючи наведене, оскільки спірне майно належало на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі 501/2148/17.

З огляду на викладене, оскільки відповідач у справі не оформила право власності на отримане у спадщину нерухоме майно, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та поділу спірного нерухомого майна в натурі між сторонами із припиненням права спільної часткової власності на нього.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та не є підставою для зміни чи скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Константінової Тетяни Миколаївни слід залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Константінової Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 червня 2023 року.

Судді