Справа № 643/3479/23
Провадження № 2/643/1396/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді -Майстренко О.М., за участю секретаря - Риндіч О.Б. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Балух Наталії Вікторівни, третя особа - ОСОБА_3 про встановлення факту проживаннязі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В., третя особа ОСОБА_3 , в якому просять: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщиниза адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2001р. Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 1 (одного) місяця, з дня набрання рішенням законної сили. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщиниза адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2008р. Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 1 (одного ) місяця, з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 наприкінці 1998 року познайомився з ОСОБА_4 , яка була приятелькою його матері, вони спілкувалися, зустрічалися, ходили один до одної в гості. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Він часто бував в неї вдома, коли приїжджав забирати мати, яка приходила до неї. В 2000 р. він познайомився з племінницею ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка переїхала до ОСОБА_4 , тому, як остання була одинокою та людиною похилого віку, потребувала догляду. Згодом між ним та ОСОБА_6 зав`язались спочатку дружні відносини, а потім вони перейшли в почуття та вони почали з 2001 р. проживати разом однією сім`єю, він, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 , вели спільний бюджет та загальне господарство. В 2007 р. ОСОБА_6 почала хворіти та хвороба згодом перетворилась на серйозне онкологічне захворювання. Всі гроші, що були в них з ОСОБА_4 вони витрачали на лікування ОСОБА_6 . Оскільки грошей не вистачало, він вимушений був продати своє нерухоме майно, у зв`язку з чим залишився без житла, але ж розумів, що це потрібно для спасіння коханої жінки та що ОСОБА_4 не вижене його зі своєї квартири на вулицю. В 2007 р. в кімнату, що на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_7 переїхали проживати ОСОБА_8 зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , які орендували цю кімнату та вони проживали всі разом в одній квартирі. Вони разом допомагали один одному та ОСОБА_4 доглядати за ОСОБА_6 . В 2008 р. ОСОБА_6 перенесла 6 хіміотерапій, 2 променевих операції, але ж захворювання було дуже тяжким та наприкінці 2008 ОСОБА_6 померла. Після того, як її поховали , він залишився проживати в квартирі разом з ОСОБА_4 , оскільки жити йому не було де. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 також продовжували проживати з ними та переїхали в частину квартири, що належала ОСОБА_4 .. В 2013 р. ОСОБА_4 почала хворіти та все гірше та гірше почувалася. Він продовжував доглядати за нею, оскільки вони звикли один до одного за час мого сумісного проживання з її племінницею та й в подальшому сприймав її як свою тещу. Вона також звикла до нього та сприймала навіть як свого сина, оскільки була людиною одинокою та єдина рідня в неї, що була, це племінниця, яка померла. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 також допомагали доглядати за ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Оскільки він був вимушений виїхати у відрядження, то не знав про її смерть та не мав змоги її поховати. Коли приїхав та ОСОБА_8 повідомила про її смерть, був шокований, оскільки не чекав цього і це було для нього ударом.

ОСОБА_2 у 2007 році зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_10 орендували кімнату у іншого співвласника квартири АДРЕСА_2 , на той момент це був ОСОБА_7 , якому належало 30/100 квартири. В інщій частині квартири проживали власниця 70/100 квартири ОСОБА_4 , їй племінниця ОСОБА_6 зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 .

Деякий час вона з чоловіком орендувала кімнату, а після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 запропонувала їм переселитися на її частину квартири, щоб не сплачувати оренду, оскільки в них тоді було скрутне фінансове становище. Вони почали жити вчотирьох, ОСОБА_2 , її цивільний чоловік, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Жили вони однією сім`єю, як могли допомогали один одному до моменту смерті ОСОБА_4 . Коли бабуся померла ОСОБА_1 був у відрядженні і вони разом із сусідами, загальними зусиллями поховали бабусю, а коли ОСОБА_1 повернувся вони вирішили, що переїдуть в інше місце проживання, а ОСОБА_1 залишився жити в квартирі АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 70/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належала останній на підставі свідоцтва про права на спадщину, р.номер 2-2498, виданого 13.12.2001р. Першою ХДНК. Встановлення юридичного факту сумісного проживання з ОСОБА_4 неменш як 5 років до моменту смерті спадкодавця необхідно позивачам для оформлення спадкових прав. Оскільки вони необізнані та не знали своїх прав, як спадкоємців четвертої черги, вони не звернулись своєчасно до нотаріальної контори з заявами про відкриття спадщини та видачу свідоцтва про право власності. Коли дізналися та мали змогу звернутися до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. їм було відмовлено та запропоновано звернутися з позовом до суду, у зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду з вимогами про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та задоволення позову у повному обсязі.

Відповідач приватний нотаріус ХМНО Балух Н.В.. в судове засідання не з`явилась, про причину неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить справу розглядати за його відсутністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим, а тому задовольняє його з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в наприкінці 1998 року познайомився з ОСОБА_4 , яка була приятелькою його матері, вони спілкувалися, зустрічалися, ходили один до одної в гості. ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначив позивач ОСОБА_1 він часто бував в неї вдома, коли приїжджав забирати мати, як приходила до неї.

В 2000 р. він познайомився з племінницею ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка переїхала до ОСОБА_4 , тому, як остання була одинокою та людиною похилого віку, потребувала догляду. Згодом між ним та ОСОБА_6 зав`язались спочатку дружні відносини, а потім вони перейшли в почуття та вони почали з 2001 р. проживати разом однією сім`єю, він, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 , вели спільний бюджет та загальне господарство. В 2007 р. ОСОБА_6 почала хворіти та хвороба згодом перетворилась на серйозне онкологічне захворювання. Всі гроші, що були в них з ОСОБА_4 витрачали на лікування ОСОБА_6 . Оскільки грошей не вистачало, ОСОБА_1 вимушений був продати своє нерухоме майно, у зв`язку з чим залишився без житла, але ж розумів, що це потрібно для спасіння коханої жінки та що ОСОБА_4 не вижене його зі своєї квартири на вулицю.

Позивач ОСОБА_11 зазначає, що в 2007 р. в кімнату, що на праві впільної сумісної власності належала ОСОБА_7 переїхали проживати ОСОБА_8 зі своїм чоловіком ОСОБА_12 , які орендували цю кімнату та вони проживали всі разом в одній квартирі. Вони допомагали йому та ОСОБА_4 доглядати за ОСОБА_6 .

В 2008 р. ОСОБА_6 перенесла 6 хіміотерапій, 2 променевих операції, але ж захворювання було дуже тяжким та наприкінці 2008 ОСОБА_6 померла. Після того, як вони поховали ОСОБА_6 він залишився проживати в квартирі разом з ОСОБА_4 , оскільки жити йому не було де.

ОСОБА_2 та ОСОБА_10 також продовжували проживати з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та переїхали в частину квартири, що належала ОСОБА_4 .. В 2013 р. ОСОБА_4 почала хворіти та все гірше та гірше почувалася. Він продовжував доглядати за нею, оскільки вони звикли один до одного за час його сумісного проживання з її племінницею та й в подальшому сприймав її як свою тещу. Вона також звикла до нього та сприймала його навіть як свого сина, оскільки була людиною одинокою та єдина рідня в неї, що була, це племінниця, яка померла. ОСОБА_2 та ОСОБА_10 також допомагали йому доглядати за ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Оскільки він був вимушений виїхати у відрядження, не знав про її смерть та не мав змоги її поховати. Коли приїхав та ОСОБА_8 повідомила про її смерть, він був шокований, оскільки не чекав цього і це було для мене ударом.

Як зазначила позивач ОСОБА_2 , що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, ОСОБА_2 у 2007 році зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_10 орендували кімнату у іншого співвласника квартири АДРЕСА_2 , на той момент це був ОСОБА_7 , якому належало 30/100 квартири. В інщій частині квартири проживали власниця 70/100 квартири ОСОБА_4 , їй племінниця ОСОБА_6 зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 .

Деякий час ОСОБА_2 з чоловіком орендувала кімнату, а після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 запропонувала їм переселитися на її частину квартири, щоб не сплачувати оренду, оскільки в них тоді було скрутне фінансове становище. Вони почали жити вчотирьох, ОСОБА_2 , її цивільний чоловік ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Жили однією сім`єю, як могли допомогали один одному до моменту смерті ОСОБА_4 . Коли бабуся померла ОСОБА_1 був у відрядженні і вона з чоловіком, разом із сусідами, загальними зусиллями поховали бабусю, а коли ОСОБА_1 повернувся вони вирішили, що переїдуть в інше місце проживання, а ОСОБА_1 залишився жити в квартирі АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 70/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належала останній на підставі свідоцтва про права на спадщину, р.номер 2-2498, виданого 13.12.2001р. Першою ХДНК.

Як зазначено позивачами, що знайшло своє підтвердження письмовими доказами, які долучено до матеріалів справи, інші 30/100 частин вказаної квартири належали ОСОБА_13 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро по приватизації 3-ї дистанції цивільних споруджень Південної залізниці 29.09.1998 р. за реєстровим №1219.

На підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1999р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Губською В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1254, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , перейшла у власність останнього.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт та 19.12.2012 р., після смерті останнього приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. було посвідчено та видано ОСОБА_14 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р.н. 2782.

В подальшому ОСОБА_14 передала, а ОСОБА_15 прийняла у дар 30/10 частин вказаної квартири на підставі договору даруваннячастки квартири від 03.04.2014р., посвідченогоприватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 536.

На підставі договору дарування від 02.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Браженко І.І., зареєстрованого в реєстрі за №1161, ОСОБА_15 передала, а ОСОБА_3 прийняв у дар 30/10 часток квартири АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 продовжував проживати в її квартирі, сплачувати комунальні послуги. У зв`язку з початком 24.02.2022 бойових дій з боку РФ, він вимушений тимчасово переїхати у більш небезпечне місце, але ж продовжував цікавитися квартирою, приїжджати туди, перевіряти воду, газ, опалення, прибирати.

За весь час сумісного проживання з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , вважав її як за свою близьку людину, доглядав за нею та дуже звик. Її смерть для нього була психологічним ударом та він довго не міг прийти до тями, вважаючи, що втратив рідну та близьку людину та залишився зовсім один.

Встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 йому необхідно для належного оформлення моїх спадкових справ.

ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_4 продовжували підтримувати теплі дружні стосунки з ОСОБА_1 , оскільки стільки років прожили сумісно однією сім`єю з ОСОБА_4 та також вважали її своєю рідною людиною. Своєчасно не звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знали, що за законом являються спадкоємцями четвертої черги. Коли ОСОБА_1 звернувся до фахівця в галузі права і йому повідомили, що він являється спадкоємцем 4 черги після смерті ОСОБА_4 , він зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що вона також може бути спадкоємицею 4 черги. На даний час вона продовжує спілкуватися з ОСОБА_1 та він не заперечує, що вони жили разом з ОСОБА_4 однією сім`єю та також є її спадкоємцями.

Встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 необхідно для належного оформлення спадкових справ.

Відповідно до п. 5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1. ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Нормами ст.ст.1216-1218 ЦК України, встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст.1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України встановлено, в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов`язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями ст.ст.1268-1270ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Відповідно до вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 4.4 факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно з п. 1 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Просудову практикув справахпро встановленняфактів,що маютьюридичне значення`від 31березня 1995року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 2 ст.315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом абзацу першого п. 23постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Просудову практикуу справахпро спадкування»№ 7від 30травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 Постанови ВСУ N 5 від 31.03.95).

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Системний аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити висновок про те, що право на спадкування у першу чергу мають лише чоловік/дружина, які пережили спадкодавця і шлюб між якими було зареєстровано в органі реєстрації актів цивільного стану. У той же час, особи, які спільно проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років відносяться законом до четвертої черги спадкоємців.

Таким чином, судом встановлено, що, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 мають законне право на успадкування спадкового майна як спадкоємці четвертої черги померлої ОСОБА_4 , що проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщини в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до вимог ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця і залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і остаточно дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачі обгрунтовують наступним:

Оскільки позивачі юридично не освічені, вони не знали, що за законом фактично являємось спадкоємцями четвертої черги, а тому не звернулись своєчасно до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини.

В подальшому, коли ОСОБА_1 роз`яснили, що він являється потенційним спадкоємцем четвертої черги, як особа, яка проживала і спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини з 2019 року в Україні було оголошено карантин, у зв`язку з розповсюдженням коронавірусної інфекції, а з 24.02.2022 року оголошено військовий стан через агресивні дії з боку РФ, він не мав змоги звернутися у цей час до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно.

В квітні 2023 р., він звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину.

За результатом його звернення приватним нотаріусом ХМНО Балух Н.В. було відмовлено та роз`яснено право звернення з позовом до суду.

Коли ОСОБА_1 дізнався, що являється спадкоємцем четвертої черги, він взернувся до фахівця в галузі права, який надав йому юридичну консультацію щодо спадкових прав, як спадкоємця четвертої черги, тоді він в лютому 2022 року зателефонував ОСОБА_2 , що вона також може звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але я не встигла цього зробити, оскільки 24.02.2022 р. в Україні оголошено військовий стан, через агресивні дії з боку РФ.

Коли в квітні 2023 р. вона звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Балух Н.В. з заявою про прийняття спадщини, яка мені відмовила та роз`яснила право звернення з позовом до суду.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.29ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

З початку сумісного проживання з ОСОБА_4 позивачі проживали квартирі АДРЕСА_2 . У зв`язку з початком бойових дій з боку РФ та загрозою обстрілів ОСОБА_1 вимушений був тимчасово переселитися за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у своїх знайомих.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частинами другою та шостою статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасного, повного, безумовного прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Частина третя статті 1168 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (позиція Верховного суду у справі № 355/832/17 від 10.04.2020).

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає, що в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 12, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України, та ст.ст. 15,16, 29, 257, 316, 328, 392, 1221, 1223, 1258, 1259, 1261, 1262, 1264, 1268, 1269, 1272 ЦК України,ст..ст. 13, 41, 47 Конституції України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Балух Наталії Вікторівни, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживаннязі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщиниза адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2001р.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 1 (одного ) місяця, з дня набрання рішенням законної сили.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщиниза адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2008р.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 1 (одного ) місяця , з дня набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.