КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5339/23 Головуючий у суді І інстанції: Каліушко Ф.А.
провадження №22-ц/824/9859/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" ОСОБА_1 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 не є вірним, оскільки ця інформація не відповідає дійсності, оскільки звертаючись з заявою про видачу судового наказу додав копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 20 вересня 2016 року.

Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у видачі наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України допустив порушення норми процесуального права, оскільки не повинен був встановлювати місце проживання боржника, так як заявник звернувся до суду з заявою про стягнення аліментів на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України (підсудність за вибором місця проживання/перебування позивача/заявника).

Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що боржник ОСОБА_2 також перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, це підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.10.2014 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Також вказував, що зазначив цю адресу в заяві про видачу наказу, як адресу проживання боржника. Також ця адреса боржника зазначена в рішенні Дарницького районного суду м. Києва № 753/8409/22 про стягнення аліментів, яке набрало законної сили.

Також вказував на те, що копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи боржника в суд першої інстанції заявник не надав, оскільки звернувся до суду першої інстанції в порядку визначеному ч. 1 ст. 28 ЦПК України.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_2 зареєстрована на тимчасово окупованій території м. Донецьк, тому у суду відсутня можливість встановити місце її проживання (перебування), що відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Також суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що за відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 та взагалі в м. Києві не значиться. Будь-яких доказів на підтвердження свого зареєстрованого місця проживання у Дарницькому районі м. Києва до поданої заяви не долучив.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частинами 4-9 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Встановлено, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 зазначав, що він є внутрішньо переміщеною особою та разом з дочкою проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 долучив до заяви копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 вересня 2016 року № .

Враховуючи обставини справи та на підставі вищенаведених правових норм, заявник, дійсно, має право подати заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів за місцем його фактичного проживання у зв`язку із доведеністю даної обставини належними та допустимими доказами.

Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що заявник скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, та подав заяву про видачу судового наказу за своїм місцем проживання, яке за адміністративно-територіальним поділом м. Києва відноситься до Дарницького району м. Києва.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №409/2636/17, в якій зазначено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно ст. 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи із положень статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «22» червня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова В.І. Олійник