КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ _____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2632/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Торгонської В.М.

за участю:

представника позивача адвоката Дмитрієва В.П.,

представника відповідача адвоката Павлової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про призупинення трудового договору незаконним та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 року № 389/ос «З особового складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 . Поновити з 01.04.2022 року дію трудового договору начальника Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» Далеченко Ірини Олександрівни. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 01.11.2022 року в розмірі 183415, 36 грн. На суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присуджену за рішенням суду, Акціонерному товариству «Українська залізниця» нарахувати податки і збори при виконанні відповідного судового рішення. Рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом даної цивільної справи, покласти на позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» (АТ «Укрзалізниця») № 389/ОС від 01.04.2022 призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , начальником Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця». Копію вищевказаного наказу ОСОБА_1 не отримувала, зміст такого їй не був відомий, а про відповідні обставини та наявність наказу була повідомлена в менеджері.

Позивач вважає такий наказ протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану АТ «Укрзалізниця», в тому числі і її регіональна філія «Одеська залізниця», будучи об`єктом критичної інфраструктури, свою діяльність не призупинило та здійснює її і надалі протягом усього часу. За таких обставин у роботодавця була і є можливість забезпечити ОСОБА_1 роботою, дійсних причин та підстав для призупинення дії трудового договору не було.

Позивач зазначає, що з дня призупинення дії трудового договору вона не отримує заробітної плати, страховий стаж їй не зараховується. Безпідставне та необгрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та її інтереси, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.

Позивач також зауважує на те, що при прийняті рішення роботодавцем щодо призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 не враховано, що вона є одинокою матір`ю, сама виховує доньку 2016 року народження. Призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 було прихованим покаранням, оскільки призупинення дії трудового договору відбулося лише з одним з трьох працюючих працівників Одеського регіонального відділу, лише з ОСОБА_1 , яка є керівником даного відділу і одинокою матір`ю. Тобто надано безпідставну перевагу на користь двох інших працівників.

Оскільки наказом від 31.10.2022 року № 1902/ос ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Одеського територіального відділу Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки AT «Укрзалізниця» та виведено в режим роботи з 01.11.2022 року, часом вимушеного прогулу ОСОБА_1 є з 01.04.2022 року по 01.11.2022 року.

З огляду на вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 розмір середнього заробітку складає 183415,36 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

26.06.2023 року від представника відповідача АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю посилаючись на те, що обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року. Актом простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану, що зумовлено військовою агресією російської федерації проти України, з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання. Так, згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни для працівників апарату управління. Так, ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 28.02.2022; 01.03.222 по 31.03.2022. Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, простій позивача припинено та призупинено дію його трудового договору з 01.04.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Водночас тимчасове переведення позивача на іншу роботу було неможливим, так як, у відповідності до п. 8.3 Положення про Департамент, працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень. При складанні наказу про призупинення дії Трудового договору відповідачем не порушено вимог законодавства щодо його форми та змісту, що виключає визнання його незаконним з відповідних підстав. Щодо позовної вимоги про поновлення з 01.04.2022 дії трудового договору зі ОСОБА_1 , зазначає, що дана вимога є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу, тому не підлягає задоволенню у зв`язку з законністю вказаного наказу. Крім того поновлення з позивачем дії трудового договору на посаді начальника Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця» є неможливим, з огляду на її переведення на іншу посаду, а саме на посаду начальника Одеського територіального відділу Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки. Щодо позовної вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, зауважує, що згідно ч.3 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в попередній редакції та ч.4 цієї ж статті Закону у новій редакції, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Враховуючи вищевикладене, період часу з 01.04.2022 не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з позивачем не було призупинено дію трудового договору, він б все одно не працював, а перебував у простої і отримував дві третини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року, за клопотанням представника позивач було витребувано у Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» за наявності: копію штатного розкладу Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця»; копії наказів про призупинення дії трудових договорів з працівниками Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця» виданих в період з 01.04.2022 по 01.11.2022 року; копії наказів про прийняття на роботу до Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця» виданих в період з 01.04.2022 по 01.11.2022 року; відомості щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати працівникам від ділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця» за період з 01.04.2022 по 01.11.2022 року - особисто по кожному з працівників.

В судовому засіданні, 14.12.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дмитрієв В.П.вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у позові.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» - адвокат Павлова І.В.заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши сторін, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно наказу (розпорядження) №587/ос від 11.03.2021 про прийняття на роботу, ОСОБА_1 з 12.03.2021 прийнято на посаду начальника Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом (розпорядження) №1902/ос від 31.10.2022 про переведення на іншу роботу, ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Одеського територіального відділу Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом №«Ц-42/6-В від 24.02.2022 для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» встановлено режим простою з 24.02.2022 до відміни, про що також було складено Акт простою від 24.02.2022, згідно якого з 24.02.2022 зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

Наказом АТ «Укрзалізниця» від 24.03.2022 № Ц-42/12-В внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 № Ц-42/6-В «Про запровадження режиму простою».

Згідно додатку 1 до наказу від 24.02.2022 №Ц-42/6-В (в редакції наказу від 24.03.2022 №Ц-42/12-В) ОСОБА_1 встановлено режим простою з: 24.02.2022 28.02.2022; 01.03.2022-31.03.2022.

Наказом №389/ос від 01.04.2022р. з ОСОБА_1 начальником Одеського територіального відділу Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» було призупинено трудовий договір з 01.04.2022р. до припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку із неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталась у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України, можливості повноцінного організовувати процеси діяльності товариства.

Згідно зі ст. 43 Конституції України,кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України,в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24,25,27,28,29,40,47,51,52,55,56,57,58,59,60,61,62,63 Конституції України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі закон №2136-ІХ).

Відповідно до п. п. 5 п. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі закон №2136-ІХ).

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже,Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Водночас, таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23).

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що першочерговим для суду є встановити можливість або відсутність такої можливості у роботодавця надати роботу працівнику.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії Російської Федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу підприємство працювало, та продовжує працювати.

АТ «Укрзалізниця» обґрунтовуючи неможливість надати позивачу роботу вказує на те, що обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово економічними показниками за 1 квартал 2022 року, на підтвердження чого додає лист Департаменту економіки, планування та бюджетування АТ «Укрзалізниця» №ЦФЕ -7/477 від 16.09.2022.

Також відповідачем вказано, що призупинення дії трудового договору з позивачем відбулось внаслідок втрати відповідачем «можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства» як слідує з оскаржуваного наказу.

Відповідач стверджує, що призупиняючи дію трудового договору з позивачем виходив із відсутності у нього роботи для позивача яку б можна було виконувати та покликається на лист від 07.11.2022 № АЦСК-07/59, яким підтверджується, що Наглядовою радою не затверджувались Плати внутрішніх аудитів на 2022 рік, що виключає можливість виконання позивачем роботи.

Особисто позивач ОСОБА_1 не була ініціатором призупинення із відповідачем трудового договору, не зверталась до відповідача з питанням про те, що вона не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із нею дію трудового договору. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець.

З приводу таких тверджень відповідача, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до п. 54 Положення про наглядову раду АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 наглядова рада обов`язково утворює комісію з аудиту.

Наглядова рада може прийняти рішення щодо запровадження в товаристві посади внутрішнього аудитора (створення служби внутрішнього аудиту), який функціонально буде підзвітний наглядовій раді. Внутрішній аудитор (служба внутрішнього аудиту) призначається наглядовою радою і є підпорядкованим та підзвітним безпосередньо члену наглядової ради - голові комітету з аудиту. Служба внутрішнього аудиту діє на підставі положення, що затверджується наглядовою радою (п. 62 Положення про наглядову раду АТ «Укрзалізниця»).

Згідно п. 7.7.Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням Наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, протоколом №А-10/28-20 ком.т., комітет з аудиту затверджує піврічні плани проведення аудитів, організаційну структуру, штатний розпис та бюджет Департаменту.

Відповідно до Регламенту організації та проведення внутрішнього аудиту та контролю в ПАТ «Укрзалізниця» введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 26.06.2018 №401 (далі Регламент), а саме п. 4.1.6 аудиторські перевірки можуть бути планові, зустрічні та раптові.

Згідно п.п. 4.1.1. п. 4 Регламенту поточні аудити здійснюються на підставі піврічних планів проведення аудиту, а також за окремим дорученням голови правління товариства.

Проте, сама по собі обставина не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивача роботою з незалежних від нього причин або перевести його на іншу роботу чи залучити його до роботи за дистанційною формою організації праці.

Крім цього, суд зважає на доводи представника відповідача з приводу того, що відповідно до опрацьованого листа від 19.08.2022 №ЦЮ-08/719 стосовно інформації щодо зруйнованого та пошкодженого майна АТ «Укрзалізниця» внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України департамент майнової політики повідомляє, що станом на 18.08.2022 року становлять 4700 одиниць, залишковою вартістю 5145648 грн.

Однак, представником відповідача не обґрунтовано із посиланням на відповідні докази, яким чином вказане вплинуло на обсяг обов`язків Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки АТ «Укрзалізниця», та, зокрема, позивача як начальника відділу.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, а відтак покликання відповідача на рішення місцевих та апеляційних судів, не підлягають врахуванню судом, так як не є підтвердження усталеної судової практики.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону № 2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин, і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), зазначено, що: «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону».

Суд приходить до висновку, що призупинення трудових відносин з позивачем відбулось з порушенням вимог закону, а тому спірний наказ слід визнати незаконним та скасувати. Разом з цим, під час такого призупинення дія трудових відносин працівника з роботодавцем не припинялась, тому тут не йдеться про його звільнення з роботи, однак працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків.

Таким чином, ефективним способом захисту порушеного права позивача у цій справі є поновлення з 01 квітня 2022 року дії призупиненого трудового договору з ОСОБА_1 як начальника Одеського регіонального відділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Також в ході судового розгляду судом не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення позивачем строків звернення до суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ АТ «Укрзалізниця» №389/ос від 01.04.2022 в частині призупинення дії трудового договору з позивачем необхідно визнати незаконним, скасувати та поновити з 01.04.2022 по 31.10.2022 дію призупиненого трудового договору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Середній заробіток за ч. 2 ст.235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Тому у даному випадку, суд, керуючись ч. 1ст. 10 ЦПК України та принципом верховенства права, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосовує за аналогією закону, що передбачено ч. 9ст. 10 ЦПК України, положення ст.2 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №761/36220/17 (провадження №61-3100св20) дійшов висновків про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) дійшла висновку, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який вчинив неправомірні дії по відношенню до працівника, що позбавили його можливості виконувати трудові функції та отримувати заробітну плату за виконану роботу. Тому за цей час працівник, права якого було порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до п.2 Порядку, Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки наказом від 31.10.2022 року № 1902/ос ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Одеського територіального відділу Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки AT «Укрзалізниця» та виведено в режим роботи з 01.11.2022 року, часом вимушеного прогулу ОСОБА_1 є з 01.04.2022 року по 01.11.2022 року.

З огляду на вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 розмір середнього заробітку складає 183415,36 грн. (152 дня (число робочих днів за період з 01.04.2022 року по 01.11.2022 року) х 1206,68 грн. (середньоденна заробітна плата).

Для розрахунку середньоденної заробітної плати бралися січень та лютий 2022 року, оскільки в березні 2022 року ОСОБА_1 перебувала в режимі простою.

22282,93грн.(січень)+24777,72 грн.(лютий)=47060,65грн./39 роб.дн.=1206,68 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає частковому задоволенню, оскільки є обґрунтованим та знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Крім цього, на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 141,258, 259, 263- 265, 257, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказу про призупинення трудового договору незаконним та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 389/ОС «З особового складу» від 01.04.2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Поновити з 01.04.2022 року по 31.10.2022 року дію трудового договору начальника Одеського регіонального віддділу Департаменту екологічної та техногенної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» Далеченко Ірини Олександрівни.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2022 року по 31.10.2022 року в розмірі 183415 (сто вісімдесят три тисячі чотириста п`ятнадцять гривень 36 копійок з відрахуванням від цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 19.12.2023 року.

Суддя Петренко В. С.