Справа № 308/3309/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, заяву ОСОБА_1 від імені якого діє представник - Шкорка Ігор Михайлович, про відвід судді Хамник М.М.,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шкорка Ігор Михайлович, що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Ухвалою від 30.03.2023 суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження призначено, підготовче судове засідання.

16 червня 2023 року, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заявлено відвід судді Хамник М.М.

Заява мотивована тим, що на розгляді суду перебуває цивільний позов ОСОБА_1 в т.ч. із позовними вимогами про стягнення моральної шкоди за незаконне затримання, за ненадання негайно адвоката при затриманні та не повідомлення негайно центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про затримання, за не повідомлення близьких про затримання, за незаконний особистий обшук, за неналежне поводження із затриманим, тощо.

Адвокат зазначає, що на підтвердження даних доказів було подано відповідні наявні в позивача докази та додатково планували підтвердити порушення прав Позивача показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого в ОВС 1 відділення СВ УСБУ в Закарпатській області майора юстиції Степанчука Володимира Васильовича та ОСОБА_5 .

Адвокат зазначає, що для цього, ним у підготовчому судовому засіданні було подано відповідну заяву про виклик свідків в порядку ст.ст.91,212 ЦПК України із обґрунтуваннями, яку інформацію може надати суду кожен свідок на підтвердження позовних вимог. Також через створення перешкод у отриманні додаткових доказів на підтвердження порушення прав Позивача (моменту фактичного затримання) було подано до суду у підготовчому судовому засіданні клопотання про витребування доказів із Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Закарпатській області, а саме копію Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 березня 2022 року складеного відносно ОСОБА_6 . Його та Позивача одночасно було затримано разом із Позивачем 16.03.2022 р. біля Закарпатського апеляційного суду (згодом загинув на фронті захищаючи Україну). Суду надано лист відмову Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Закарпатській області.

У заяві вказано на те, що 15.06.2023 р. у підготовчому судовому засіданні суд відмовив у задоволені даного клопотання та заяв. При цьому, як вказує адвокат станом на день подання заяви про відвід судді, відсутня ухвала суду з цих питань. Тобто відсутні обґрунтування з яких підстав суд не задоволив відповідні клопотання.

Позивач вважає, що суд порушив вимогу справедливості, безсторонності та неупередженості у даній справі та став на бік державних органів, які грубо порушили основоположні права та свободи Позивача, шляхом не задоволення, не безпідставного клопотання та заяви Позивача з метою з`ясування всіх істотних обставин справи та доведення у змагальному процесі своїх позовних вимог.

Представник позивача зазначає, що суд штучно утрудняє Позивачу процес доведення порушених його прав та свобод, що викликає у позивача недовіру до суду з цих підстав.

У заяві про відвід вказано на те, що основи цивільного судочинства, що передбачені ст. 2 ЦПК України, можуть бути порушені у даній справі через недовіру позивача суду.

При обґрунтуванні заявленого відводу, представник також посилається на п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, положення статті 6 Конвенції про захист прав й основних свобод людини, практику Європейського суду.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.2,36,84,91 ЦПК України: представник позивача заявляє відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Хамник М.М. у справі №308/3309/23 на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відвід судді слід зазначити, що вимогами ч.ч.1,3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

У зв`язку з наведеним, судом вирішено розглянути заяву про відвід головуючому судді Хамник М.М без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про відвід, матеріали цивільної справи №308/3309/23, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, зокрема щодо недопустимість повторної участі судді в розгляді справ и, зокрема ч.ч.1,2,5:

суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі ; суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення ; суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Згідно ч. 3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження…

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як на підставу відводу представник позивача вказує на те, що 15.06.2023 р. у підготовчому судовому засіданні суд відмовив у задоволені даного клопотання та заяв. При цьому, станом на 16.06.2023, відсутня ухвала суду з цих питань. Тобто відсутні обґрунтування з яких підстав суд не задоволив відповідні клопотання.

Відповідно до ч.4 ст. 259 ЦПК України, ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Суд звертає увагу на те що згідно наявного в матеріалах справи «Протоколу 1 судового засідання» від 15.06.2023, представником позивача ОСОБА_2 , «оголошує» клопотання, «головуючий суддя: Хамник М.М., суд порадившись на місці ухвалив: відмовити у задоволенні даного клопотання».

Відповідно до ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 3 Кодексу учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

Відповідно до ч.3 ст. 58 Кодексу, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно ч. 3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вирішуючи питання щодо відводу, слід виходити із поняття упередженості судді в процесі розгляду справи. Для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони мають бути доведені.

Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40 / 32 та 40 / 146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № ( 94 ) 12 та від 17 листопада 2010 року № CM / Rec ( 2010 ), вимагають від держав - учасниць вжиття всіх належних заходів для забезпечення поваги, захисту і сприяння незалежності та неупередженості суддів. Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно, з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось, мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

У перелічених міжнародних документах констатується, що незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя.

Незалежність суддів є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, що забезпечується, крім іншого, забороною будь - якого впливу на суддів, захистом їх професійних інтересів. Заборона впливу на суддів у будь - який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді ( Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19 - рп / 2004). Законом України " Про судоустрій і статус суддів " визначено умови виконання професійних обов"язків суддів та правові засоби за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності суддів та незалежності суддів. Зокрема статтею 6 Закону України встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь - який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб, з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, закликів до невиконання судових рішень.

Аналізуючи підстави, які зазначені заявником для відводу судді, суд вважає, що вони не є такими, що свідчать про упередженість судді, оскільки заявником не доведено конкретних фактів та наслідків цих фактів (обставин), які можуть вплинути на об`єктивність розгляду даної справи. Власне, підстави відводу, зводяться до незгоди сторони по справі із процесуальним рішенням головуючого судді.

При цьому слід зазначити, що чинним ЦПК України, передбачено можливість постановлення судом ухвал, не виходячи до нарадчої кімнати.

Зі змісту протоколу судового засідання: судом було на місці постановлено ухвалу, без виходу до нарадчої кімнати.

При цьому відповідно до ч.5 ст. 259 ЦПК України, ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Ухвала, у судовому засіданні від 15.06.2023, про відмову у задоволення клопотання представника позивача, ухвалена на місці, без виходу суду до нарадчої кімнати.

В ході розгляду заяви, викладені заявником обставини, на переконання суду, не доводять наявності підстав сумніватися в безсторонності чи упередженості головуючого по справі судді.

Суд приходить до висновку, що доводи заявника щодо наявності обставин для відводу головуючого по справі судді Хамник М.М.., не знайшли свого підтвердження, оскільки будь-яких доказів щодо заінтересованості судді у розгляді даної справи з боку заявника не зазначено та не надано. Також, заявником не надані допустимі, належні, достовірні та достатні докази, які б підтверджували наявність підстав для відводу судді у зв`язку з упередженістю.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення у справі «Білуха проти України»).

Стосовно об`єктивного критерію ЄСПЛ вказує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

У рішенні 15 жовтня 2009 року у справі «Мікаллеф проти Мальти», на яку вказав ОСОБА_7 , ЄСПЛ вказав, що «будь-який суддя щодо якого наявна достатня підстава (legitimate reason) побоювання відсутності неупередженості повинен усунутись» (Micallef v. Malta, заява № 17056/06, § 98). У рішенні від 15 липня 2005 року у справі ж «Межнаріч проти Хорватії» ЄСПЛ звернув увагу на те, що «слід визначити, чи існують, окрім поведінки судді, факти, які можна встановити, які можуть викликати сумніви щодо його неупередженості. Це означає, що, вирішуючи питання про те, чи є в тій або іншій справі достатня підстава (legitimate reason) побоюватися, що конкретному судді бракує неупередженості, позиція відповідної особи є важливою, але не є визначальною» (Meћnariж v. Croatia, заява № 71615/01, § 31).

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Суд вважає, що поведінка головуючого судді не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безстороннім або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи.

Особистої заінтересованості головуючого судді Хамник М.М., в результатах розгляду зазначеного провадження та інших обставин, які викликають сумніви у її неупередженості судом не встановлено.

Інших підстав передбачених ч.1 ст. 36 ЦПК України, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, або ж слугували підставою для відводу судді з інших підстав, не зазначено в поданій заяві.

За таких обставин, достатніх підстав для задоволення заяви про відвід головуючої судді Хамник М.М., суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від імені якого діє представник - Шкорка Ігор Михайлович, про відвід судді Хамник М.М., - відмовити

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош