головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час та пені за несвоєчасну сплату аліментів, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд:

стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів та заробітку відповідача в період з 05 квітня 2021 року по 11 січня 2022 року на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

стягнути з відповідача на користь позивача пеню у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів у сумі заборгованості за аліментами 54 281 грн 57 коп., яка виникла з вини відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей. Рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано.

Як зазначає позивач, сторони з грудня 2020 року не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет та з 04 червня 2021 року разом не проживають.

Також позивач вказує, що з червня 2021 року відповідач не приймав участь в утриманні дітей, тому судовим наказом Шевченківського районного суду міста Києва від 18 січня 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей з 11 січня 2022 року.

Позивач зазначає, що вона до звернення до суду із заявою про видачу судового наказу зверталась до відповідача із вимогами про сплату коштів на утриманні дітей.

Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом станом на 05 липня 2022 року в сумі 52 328 грн 76 коп. та станом на 01 листопада 2022 року у сумі 54 281 грн 57 коп. А тому оскільки з вини відповідача виникла заборгованість за аліментами на підставі положень статті 196 СК України з відповідача на користь позивача має бути стягнута пеня.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 11 324 грн 11 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

У позові ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом встановлено, що відповідач надавав кошти та утримання дітей, а звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та відмова суду у видачі судового наказу не є доказом того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, починаючи з липня 2022 року, оскільки позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження 23 червня 2022 року та він не у повному обсязі сплачував аліменти.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05 квітня 2021 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, однак ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року відмовлено у видачі судового наказу у справі № 761/12571/21.

Зазначає, що цього часу вона неодноразово зверталась до відповідача щодо матеріальної допомоги на двох спільних дітей, на підтвердження чого надала листи з доказами про направлення «Вимог щодо обов`язкового фінансового утримання дітей» від 07 червня 2021 року та 21 грудня 2021 року надані. Доказом отримання цих листів відповідачем є його відповідь від 29 грудня 2021 року.

Надані відповідачем копії переказів за період з січня по червень 2021 року на думку позивача не мають ніякого відношення до аліментів, оскільки позивачка звернулась по Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей лише 05 квітня 2021 року - це були внутрішні розрахунки між позивачкою та відповідачем, так як позивачка на той час знаходилась в офіційній відпустці по догляду за двома дітьми (до 18 травня 2022 року), тому просить не брати їх до уваги.

06 червня 2021 року відповідач вивіз позивачку з їх спільними дітьми до матері позивачки з квартири, де вони проживали, та з того часу позивачка та їх спільні діти не проживають у своєму житлі та позивачка самостійно піклується про дітей.

Зазначає, що посилки, які відправляв їй відповідач, містили особисті речі позивачки та дитячі речі, які позивачка просила вислати через фізичну неможливість потрапити до квартири та самостійно забрати їх. Більшість з тих посилок містили такі предмети: штори, прострочені каші, дитячу суміш для малюків, невикористану побутову хімію та засоби дитячої гігієни, що купувала з позивачка заздалегідь. Опису, чеків та доказів купівлі нових речей відповідач не надає, лише чеки про відправлення посилок.

Позивач вказує, що заробітки відповідача на період до військового стану були не офіційними і його твердження, що через військовий стан він не отримує дохід, не відповідає дійсності.

Зазначає, що до моменту пред`явлення позову відповідач не сплатив аліменти на суму 54 281 грн 57 коп., хоча відповідач був обізнаний про наявність боргу, аліменти не сплатив навмисно, розрахунок виконавця по сплаті боргу не оскаржував, не звертався з позовом про зменшення аліментів.

Вказує, що судом першої інстанції не обґрунтовано, чому взятий для розрахунку період часу з вересня 2019 року по березень 2020 року.

Одночасно в апеляційній скарзі позивачем заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які зазначені у додатках до апеляційної скарги.

До апеляційної скарги додані: копії відповідей Голосіївського управління поліції від 06 червня 2021 року та від 10 червня 2021 року; скріншот переписки сторін у додатку «Вайбер»; копія клопотання про видачу судового наказу у справі № 761/677/22; скріншот переписки сторін у додатку «Телеграм»; докази направлення копії судового наказу у справі № 761/677/22 відповідачу; копія апеляційної скарги; копія трудової книжки відповідача та довідка про його доходи;копія супровідного листа від 14 червня 2022 року про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження № 69226928 відповідачу; докази з місця роботи позивача; копія ухвали Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Заявляючи клопотання про долучення указаних доказів, позивачем не обґрунтовано та не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції у строк, передбачений частиною 2 статті 83 ЦПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від неї, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Під час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилося двоє дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим повторно (а.с. 12 зі звороту);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим повторно (а.с. 12).

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що діти проживають з позивачем.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року у справі № 761/40727/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 72).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі № 761/12571/21 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дітей (а.с. 7).

18 січня 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва видано судовий наказ (справа № 761/677/22) яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого стягнути 1/4 частину заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МУ (м. Київ) заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за судовим наказом № 761/677/22 за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року становить 54 281 грн 57 коп. (а.с. 11).

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині.

При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.

На обґрунтування позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час за період з 05 квітня 2021 року по 11 січня 2022 року ОСОБА_1 посилається на те, що 05 квітня 2021 року вона зверталася до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак ухвалою від 12 квітня 2021 року їй було відмовлено у його видачі, а крім цього 07 червня 2021 року та 21 грудня 2021 року вона направляла листи відповідачу із вимогою про сплату коштів на утримання дітей.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу та відмова суду у видачі судового наказу про стягнення аліментів не є доказом того, що ОСОБА_1 не могла одержати аліменти у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, оскільки позивач зверталась з вимогою не особисто до відповідача і відмова суду у видачі судового наказу не свідчать про ухилення відповідача від сплати аліментів.

Однак, вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення аліментів за минулий час, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що 07 червня 2021 року та 21 грудня 2021 року позивачем направлялися листи відповідачу із вимогою про сплату коштів на утримання дітей.

Надані позивачем листи від 07 червня 2021 року та 21 грудня 2021 року та описи вкладення у цінний лист, фіскальний/операційний чек поштового відправлення (а.с. 16-17) самі по собі не можуть свідчити про те, що відповідач отримав ці вимоги.

Однак, апеляційний суд враховує, що відповідачем у своєму відзиві визнано факт отримання ним вимог, які направляла позивач (а.с. 51, 7 абзац), а тому відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України такі обставини не потребують доказуванню.

У матеріалах справи наявні надані відповідачем платіжні доручення датовані 05 січня 2021 року, 07 січня 2021 року, 19 січня 2021 року, 20 січня 2021 року, 27 січня 2021 року, 02 лютого 2021 року, 28 лютого 2021 року, 12 березня 2021 року, 15 березня 2021 року, 23 березня 2021 року, 26 березня 2021 року, 03 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року, 20 травня 2021 року, 27 липня 2021 року, 22 серпня 2021 року, 06 листопада 2021 року (а.с. 61-71), про перерахування ОСОБА_2 різних сум коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 із зазначенням у графі «призначення платежу»: «переказ власних коштів для поповнення картки НОМЕР_4 », а тому такі не свідчать про здійснення відповідачем добровільної сплати аліментів на дітей.

Також з наявних у матеріалах справи накладних вбачається, що відповідач з червня 2021 року і до кінця 2021 року відправляв на ім`я позивача посилки службою доставки «Нова пошта» із зазначенням в описі: побутові речі, памперси, одяг, побутова хімія, взуття (а.с. 57-60).

Однак, ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження того, що ним були придбані указані товари, які відправлялися ним через поштову службу, а не пересилалися речі, які не забрала позивач після переїзду з квартири, у якій вони з відповідачем проживали разом, як про це зазначає позивач у своїй апеляційній скарзі.

Також апеляційний суд враховує, що у своєму листі від 29 грудня 2021 року відповідач повідомив позивачу про те, що до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів він вважає нерозумним з його буку переводити грошові кошти на утримання дітей на карту позивача. Також у вказаному листі відповідач просив надати йому реквізити дитячих садків для самостійної вплати рахунків ним (а.с. 18).

Таким чином, наявними доказами підтверджено, що починаючи з червня 2021 року позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача у позасудовому порядку, однак відповідач ухилявся від надання утримання дітям, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти за минулий час на дітей за період з 07 червня 2021 року (початок вчинення дій щодо одержання аліментів) по 11 січня 2022 року (дата, починаючи з якої стягнуто аліменти на дітей на підставі судового наказу у справі № 761/677/22 від 18 січня 2021 року) у заявленому розмірі - 1/3 частини доходу відповідача на двох дітей.

Щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Відповідно до частини 9 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини 1 статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1, 2 статті 614 ЦК України).

Тлумачення указаних норм свідчить про те, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Для застосування указаної санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною 1 статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості за аліментами, про що свідчать неодноразові позови до відповідача та вимоги, аліменти не сплачував умисно, розрахунок державного виконавця не оскаржував.

На підтвердження позовних вимог надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МУ (м. Київ) за виконавчим документом № 761/677/22.

Однак, доказів, які б свідчили про обізнаність відповідача про видачу судового наказу від 18 січня 2022 року про стягнення з нього аліментів або про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять.

У своєму відзиві на позов відповідач зазначив, що 23 червня 2022 року він отримав лист з постановою про відкриття виконавчого провадження від 14 червня 2022 року.

Докази на підтвердження того, що відповідач був обізнаний про указані обставини раніше 23 червня 2022 року відсутні, як правильно зауважено судом першої інстанції.

З розрахунку вбачається, що станом на 05 липня 2022 року у відповідача була наявна заборгованість у сумі 52 328 грн 78 коп., станом на 01 листопада 2022 року заборгованість становила 54 281 грн 57 коп., станом на 04 січня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 55-56).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з розрахунку заборгованості також вбачається, що після того, як відповідач за його доводами дізнався про існування судового наказу, починаючи з червня 2022 року, він почав здійснювати часткову сплату аліментів: за липень 2022 року у розмірі 2512 грн 56 коп., за серпень 2022 року - 4020 грн 10 коп., за вересень 2022 року - 4020 грн 10 коп., за жовтень 2022 року - 4020 грн 10 коп. (суми аліментів, які підлягали до стягнення за указані місяці - 7114 грн 96 коп. за кожен місяць).

У відзиві відповідач посилався на те, що він як фізична особа-підприємець не отримує дохід у зв`язку із введенням воєнного стану та за станом здоров`я. Однак відповідачем надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Установивши вказані обставини, враховуючи, що позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження 23 червня 2022 року, з цього часу він не у повному обсязі сплачував аліменти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пеню, починаючи з липня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зазначеній апеляційним судом частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за минулий час у розмірі 2 481 грн (992 грн 40 коп. за подання позову + 1488 грн 60 коп. за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх доходів та заробітку відповідача в період з 07 червня 2021 року по 11 січня 2022 року на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 рокупро стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 11 324 грн 11 коп. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 481 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська