Ухвала

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 127/28353/22

провадження № 61-9298ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. головного лікаря Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи № 159/к/тр від 04 листопада 2022 року про її звільнення із займаної посади юрисконсульта організаційно-методичного відділу за сумісництвом;

- поновити її на посаді юрисконсульта Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи з 04 листопада 2022 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- зобов`язати головного лікаря Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_2 відшкодувати шкоду, заподіяну установі в зв`язку із незаконним звільненням.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого

2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду

від 09 травня 2023 року, у позові ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико - соціальної експертизи, третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

19 червня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року (надійшла до суду 23 червня

2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третійстатті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.

Клопотання обґрунтовано тим, що копію постанови Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року вона отримала 19 травня 2023 року. На підтвердження клопотання заявник не надала жодного доказу.

З постанови апеляційного суду встановлено, що повний текст постанови виготовлено 11 травня 2023 року. Таким чином, строк на касаційне оскарження закінчився 12 червня 2023 року (понеділок).

Оскільки заявником не надано жодного доказу щодо дати отримання нею копії оскаржуваної постанови, касаційну скаргу необхідно залишити без руху.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання зазначених в ухвалі вимог, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць