КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 759/7232/23

номер провадження 22-ц/824/14584/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянуву порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року /суддя Ключник А.С./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 35 987,58 грн. та судових витрат у справі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 68-72/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що звернувшись до страховика і отримавши від нього страхове відшкодування, у позивача виникло право звернення до відповідача, оскільки розмір страхового відшкодування, виплаченого з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант», не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до cт. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу). Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, за єдиною відомою суду адресою, конверт на адресу суду повернувся з відміткою «адресат відсутній», з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині відмови у стягненні 2600 грн франшизи, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 18 липня 2022 року близько 21 год. 30 хв. у м. Києві, по вул. Зодчих, 32 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ШЕВРОЛЕТ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_3 та транспортного засобу «МІТСУБІСІ», реєстраційний номер НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4 ), і транспортного засобу «НІССАН», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «НІССАН», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , отримав механічні пошкодження.

08 вересня 2022 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/10111/22 ОСОБА_3 визнано винним у порушенні вимог ПДР України, що стало причиною виникнення вищевказаної ДТП та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент пригоди, цивільно-правова відповідальність (відповідача) водія транспортного засобу «ШЕВРОЛЕТ», реєстраційний номер НОМЕР_5 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №210010919, на страхову суму 160 000, 00 грн. - за шкоду, заподіяну майну, розмір франшизи - 2600,00 грн.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №22/0027 від 27.12.2022 року, встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «НІССАН», реєстраційний номер НОМЕР_3 , складає: 47 322,00 грн., а вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу становить : 90 173,98 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо 33 387, 58 грн, за вирахуванням з позовних вимог франшизи 2600 грн, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України про те, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Позивач, заявляючи вимоги до відповідача посилається на те, що внаслідок ДТП розмір завданої йому шкоди згідно звіту №22/0027 від 27.12.2022 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля марки «Nissan Juke» д.н.з. НОМЕР_3 складає 56 786,40 грн., що не перевищує ліміту відповідальності страховика у 160 000 грн.

З огляду на вказане, суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме на страховика відповідача покладений обов`язок виплати ОСОБА_1 відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди а отже, обов`язку відповідача сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в порядку ст.ст. 22, 1192 ЦК України, апеляційним судом відхиляється з огляду на суб`єктивне трактування апелянтом вимог законодавства.

Ліміт відповідальності за страховим полісом становить 160 000 грн, а отже відповідальність ОСОБА_3 наступає лише в межах, якщо заявлена сума до відшкодування перевищує вказаний ліміт.

Отже, винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 16.11.2022 № 335/2566/18; від 09.11.2022 № 212/7628/21; від 09.11.2022 № 366/2985/19; від 17.08.2022 № 752/11128/18; від 17.08.2022 № 761/15232/18; від 06.07.2022 № 442/3107/21; від 29.06.2022 № 489/4987/19; від 08.06.2022 № 757/20129/16-ц; від 08.06.2022 № 756/11809/18; від 25.05.2022 № 503/1597/16-ц; від 18.05.2022 № 686/24364/17; від 14.04.2022 № 205/7747/18; від 12.04.2022 № 373/1392/20; від 30.03.2022 № 734/3711/16; від 09.02.2022 № 567/881/18; від 02.02.2022 № 712/7104/19; від 02.02.2022 № 757/54513/16; від 02.02.2022 № 215/2829/16-ц; від 26.01.2022 № 465/674/19; від 26.01.2022 № 204/5403/18; від 19.01.2022 № 350/1376/19; від 19.01.2022 № 640/15546/17.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Водночас, відмовляючи у стягненні суми франшизи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що такі вимоги позивачем не заявлено.

Так, на а.с. 7 позову позивачем здійснено розрахунок та вказано складові суми вимог, зокрема і франшизу у розмірі 2600 грн, що входить до вимог про стягнення 35 987, 58 грн, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхованої суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом визнані підтвердженими, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2600 грн суми франшизи а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року в частині відмови у стягненні 2600 грн франшизи скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (іден.код отримувача: НОМЕР_6 ) 2600 грн.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року про відмову у задоволенні позовних вимог - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: