Справа № 201/1003/23
Провадження № 2/201/1140/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2023р. до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ Державний Ощадний банк України в особі філії - Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 561 364 грн.89 коп.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 31.03.2023р. позов було прийнято до провадження, відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №120).

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було враховано, що підсудність справи визначена згідно положень ч.1 ст. 27 ЦПК України та розпорядження Верховного Суду від 06.03.2022р. № 1/0/9-22, який змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької обл. на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. За інформацією, що надана керівником апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа № 233/2154/18, провадження у справі зупинено ухвалою суду від 19.05.2021р., матеріали справи до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не передавалися.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвоката Снайко Г.О. (діє на підставі ордеру від 21.12.2022р. - а.с. №97) в позовній заяви посилалася на те, що 29.01.2008р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7693, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 130 621 грн. зі сплатою 15% відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення - 28.01.2028р. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.10.2022р. заборгованість відповідача за договором №7693 від 29.01.2008р. складає - 396 331грн.75коп., з яких: 57 884 грн. - основна заборгованість по кредиту; 68 925 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 1 563 грн.40коп. заборгованість по процентам; 245 801грн.01коп. заборгованість по простроченим процентам; 22 158 грн. 34 коп. - заборгованість по пені. Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач відповідно до положень ст.625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача: 53 071 грн.93 коп. - інфляційні втрати на суму простроченого кредиту; 80 378 грн.83 коп. - інфляційні втрати на суму несплачених процентів; 10 735 грн.17 коп. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 20 847 грн. 21коп. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Загалом представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі - 561 364 грн.89 коп. та понесені судові витрати.

В судові засідання 20.04.2023р. та 12.06.2023р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявні письмові докази. 09.06.2023р. на електрону адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Снайко Г.О., в якій представник позивача зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №145-148).

В судові засідання 20.04.2023р. та 12.06.2023р. відповідач двічі поспіль не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся шляхом направлення sms-повідомлень, які були отримані відповідачем вчасно (а.с. № 126, 143), а також шляхом розміщення оголошення на сайті Судова влада України (а.с.№ 127, 144).

Повідомити відповідача рекомендованим листом з повідомленням у суду була відсутня можливість через те, що останній зареєстрований у м. Маріуполі Донецької області (а.с. № 116), а поштовий зв`язок з цим містом тимчасово припинено, про що наявна відповідь заступника директора АТ «Укрпошта» Дніпропетровської дирекції (а.с. № 121, 122, 138, 139).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, а також не скористався правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов.

З урахуванням заяви представника позивача та повторної неявки відповідача в судові засідання, судовий розгляд справи 12.06.2023р. відповідно до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України відбувався за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (так, з ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.05.2021р. у цивільній справі №233/2154/18 (а.с. № 83-84) вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнавав і цій позиції ОСОБА_1 судом буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

29.01.2008р.між ВАТ Державний Ощадний банк України (правонаступником якого є АТ Державний Ощадний банк України) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7693, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 130 621 грн. зі сплатою 15 % відсотків річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 28.01.2028р. (а.с. №10-12).

Відповідно до умов п.1.5. кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно, до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами у розмірі 544 грн. 25коп. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з лютого 2008р. на відповідні рахунки позичальника.

Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів позичальник зобов`язався здійснити не пізніше 28.01.2028р.

Відповідно до умов п.п.1.6.1., 1.6.4 кредитного договору, проценти нараховуються банком щомісячно на визначений рахунок за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит або (до моменту) коли банк змушений звернутися до третіх осіб (судових органів, нотаріуса) з метою примусового стягнення боргу, (або до моменту смерті позичальника). Сплата нарахованих процентів здійснюється в валюті кредиту та в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до умов п. 4.2.2. кредитного договору, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 17 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України ).

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 7693 станом на 06.10.2022р. у розмірі 396 331 грн.75 коп., яка складається з: 57 884 грн. - основна заборгованість по кредиту; 68 925 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 1563 грн.40коп. - заборгованість по процентам; 245 801грн.01коп. - заборгованість по простроченим процентам; 22 158 грн. 34 коп. заборгованість по пені.

Відповідний розмір складових заборгованості представником позивача визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучено до позовної заяви (а.с.№13-26).

Крім того, розмір основної заборгованості підтверджується наданими представником позивача банківськими виписками по рахункам (а.с. №43-75).

Згідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018р. №75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу, який містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.2012р. № 578/5.

Верховний Суд в постанові від 25.05.2021р. у справі №554/4300/16-ц виклав висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за рахункам позичальника, підтверджують розмір заборгованості відповідача по кредитному договору, розмір якої також відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача, доказів виконання повністю або частково грошових зобов`язань, або ж наявність боргу у іншому розмірі відповідачем не надано.

До позовної заяви представником позивача було долучено ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької обл. від 19.05.2021р., якою було зупинено провадження у цивільній справі №233/2154/18 за позовною заявою АТ Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №7693 від 29.01.2008р. до набрання законної сили рішення у кримінальному провадженню, відомості про яке внесено в ЄРДР за №0000009 від 27.01.2021 за ч.1 ст. 190 КК України (а.с. №83-84).

Зі змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.05.2021р. вбачається, що підставою розгляду судом питання про зупинення провадження у цивільній справі №233/2154/18 було клопотання представника відповідача, в обґрунтування якого представник відповідача посилався на те, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки 29.01.2008р.,у денний час доби, він за проханням малознайомого ОСОБА_2 , разом з останнім прибули до філіалу Кіровського відділення Ощадбанку №5402, розташованого у м. Горлівка Донецької області, де ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, навмисно, шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_1 , завірив останнього в правильності та добросовісності його дій, уклав від імені ОСОБА_1 кредитний договір №7693 від 29.01.2008р. та отримав гроші за вказаним кредитним договором у розмірі 130 621 грн., які ОСОБА_3 привласнив собі та розпорядився ними на власний розсуд, тому саме ОСОБА_3 спричинив АТ Державний ощадний банк України матеріальні збитки на вищевказану суму. ОСОБА_1 гроші за кредитним договором №7693 від 29.01.2008р. не отримував, а ОСОБА_3 після отримання ним вищевказаної суми за кредитним договором ОСОБА_1 ніяких грошей також не давав. У зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_1 було скоєно кримінальне правопорушення, він 27.01.2021р. звернувся із заявою до відділу поліції №4 Краматорського районного управління Головного управління національної поліції в Донецькій області за фактом шахрайства в діях ОСОБА_2 , за фактом якого були внесені відомості до ЄРДР за № 0000009 від 27.01.2021р. за ч.1 ст. 190 КК України, де ОСОБА_1 було визнано потерпілим.

Так, згідно наданої представником позивача відповіді відділу поліції №4 Краматорського районного управління Головного управління національної поліції в Донецькій області від 18.01.2022р., банк було повідомлено, що за матеріалами кримінального провадження № 0000009 від 27.01.2021р. провадження закрито (а.с. № 132, 148).

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська в рамках цивільної справи №201/1003/23 було направлено запит до відділу поліції №4 Краматорського районного управління Головного управління національної поліції в Донецькій області (а.с. №140, 142) про надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 27.01.2021р. за ч.1 ст.190 КК України, проте станом на дату ухвалення рішення відповіді не надано (а.с. № 140, 142).

Отже, в матеріалах справи відсутні судове рішення у цивільній справі, вирок суду у кримінальній справі, які б набрали законної сили, та якими були би встановлені обставини укладення кредитного договору №7693 від 29.01.2008р., отримання кредитних коштів не відповідачем ОСОБА_1 , а іншою третьою особою, а також обставини на спростовування преюдиції правомірності кредитного договору №7693 від 29.01.2008р.

Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що позичальник ОСОБА_1 допустив прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту, процентам, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже, відповідач, повністю зобов`язання по погашенню боргу перед банком не виконав, чим порушив вимоги ст.ст.1048, 1049, 1054, 611 ЦК України, у зв`язку з чим, позивач має право вимагати стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 396 331 грн.75 коп., яка складається з: 57 884 грн. - основна заборгованість по кредиту; 68 925 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 1 563 грн.40коп. заборгованість по процентам; 245 801грн.01коп. - заборгованість по простроченим процентам; 22 158 грн. 34 коп. - заборгованість по пені.

Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати нараховані на прострочений кредит, прострочені відсотки згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Стягнення 3% річних відсотків, індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України не можуть призвести до подвійної відповідальності відповідача перед кредитором, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану №2120-1Х від 15.03.2022р., доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, яким встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється: від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України (а саме, сплата боргу має здійснюватися без урахування встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом); від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку, розмір 3% річних та інфляційні втрати позивачем розраховані станом на 23.02.2022р. і саме на розмір простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам, відповідність розрахунку даних складових не була спростована відповідачем, при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача: 53 071 грн.93 коп. - інфляційні втрати на суму простроченого кредиту; 80 378 грн.83 коп. - інфляційні втрати на суму несплачених процентів; 10 735 грн.17 коп. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 20 847 грн. 21коп. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ Ощадбанк підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з ОСОБА_1 підлягає заборгованість у розмірі 561 364 грн.89 коп.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 420 грн.47 коп. (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 611, 625, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецьке обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України основну заборгованість за кредитним договором № 7693 від 29.01.2008р. станом на 06.10.2022р. у розмірі 396 331грн.75коп., яка складається з: 57 884 грн. - основна заборгованість по кредиту; 68 925грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 1 563грн.40коп. - заборгованість по процентам; 245 801грн.01коп. - заборгованість по простроченим процентам; 22 158 грн. 34 коп. заборгованість по пені, а також 53 071 грн.93 коп. - інфляційні втрати на суму простроченого кредиту; 80 378 грн. 83 коп. - інфляційні втрати на суму несплачених процентів; 10 735 грн.17 коп. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 20 847 грн. 21коп. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, а загалом 561 364 грн.89 коп. (п`ятсот шістдесят одну тисячу триста шістдесят чотири грн. 89 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Державний ощадний банк України судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 420 грн.47 коп. (вісім тисяч чотириста двадцять грн. 47 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.