ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року у справі №185/10848/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я (суддя першої інстанції Болдирєва У.М.), -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом тривалого часу він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з повним робочим днем під землею, що призведо до виникнення у нього професійних захворювань. Довідкою МСЕК серії 12ААА № 064795 від 15 червня 2021 року йому встановлено первинно 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в розмірі 234 000,00 грн. без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 130000,00 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1300,00 грн.

Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 130000,00 грн. та судового збору, зменшивши розмір моральної шкоди до 65000,00 грн. з утриманням прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, судового збору до 1073,60 грн., розстрочити виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які повинен був застосувати.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, вважаючи доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача щодо порушенням ним вимог ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності. Відповідачем були створені, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, безпечні та нешкідливі умови праці. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача, не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженню здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір був повідомлений, в порядку передбаченому ст. 29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці. Позивач свідомо йшов працювати у шкідливих умовах праці, щорічно проходив періодичний медичний огляд та був обізнаний про стан свого здоров`я.

Також позивачем не надані суду відповідні докази про вчинення посадовими особами відповідача адміністративних порушень та притягнення їх до адміністративної чи іншої відповідальності за порушення вчинені відносно позивача згідно акту П-4, то відсутня така складова моральної шкоди, як протиправність діяння.

Апелянт зазначає, що за відсутності у матеріалах справи доказів зміни психічного стану позивача, підстави для ствердження про заподіяння йому моральної шкоди відсутні. Встановлення самого ступеню втрати професійної працездатності не підтверджує факту спричинення моральної шкоди. Також підприємство посилається на те, що судом неправильно визначено розмір суми відшкодування моральної шкоди.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу. Так, судом не було належним чином досліджено акт огляду потерпілого МСЕК та Індивідуальну програму реабілітації інваліда, в яких спеціалістами МСЕК зазначаються потреби щодо психологічної реабілітації хворого. При цьому, зазначена програма не містить вказівок на необхідність психологічного лікування, а також наявність у позивача психологічних та моральних страждань. Тобто, за відсутності у справі доказів зміни психічного стану позивача підстави для встановлення судом факту заподіяння моральної шкоди відповідачем відсутні. Відповідний висновок судової- психологічної експертизи у матеріалах справи відсутній.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2023 року цивільну справу № 185/10848/22 витребувано з суду першої інстанції.

29 березня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10квітня 2023 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху.

24 квітня 2023 року апелянтом усунуто недоліки в апеляційній скарзі згідно ухвали апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі було надіслано супровідним листом від 28.04.2023 року засобами поштового зв`язку, а ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» також на його електронну пошту та яку апелянт отримав 28.04.2023 року. Крім того, вказаним супровідним листом позивачу у справі ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку було надіслано копію апеляційної скарги.

Позивач у справі ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги 09.05.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08травня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 234000,00 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті, звільнений 23 вересня 2020 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 04 березня 2021 року у ОСОБА_1 встановлено наявність професійних захворювань:

- вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебральним периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей,

- хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, легенева недостатність другого ступеня,

- нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху).

30 березня 2021 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 . Причиною виникнення професійного захворювання зазначено тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм працівника, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, а саме: важкість праці, перевищення допустимого вмісту пилу в повітрі робочої зони, перевищення допустимого рівня шуму.

Довідкою МСЕК серії 12ААА № 064795 від 15 червня 2021 року ОСОБА_1 було первинно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності, у томі числі: 40 відсотків - вібраційна хвороба, 15 відсотків - ХОЗЛ, 10 відсотків - приглухуватість.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Зазначені докази визнанні судом належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування і допустимими, оскільки одержані в порядку, встановленому законом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такий частині.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами факту спричинення працівникові ушкодження його здоров`я, що виражається у стійкій втраті ним працездатності, встановленні групи інвалідності.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо моральної шкоди, вказував, зокрема на необхідність отримання медичної допомоги, позивач вимушений проходити курси лікування, медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

На це суд першої інстанції уваги не звернув, та помилково визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 130000,00 грн.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача і зміни рішення суду першої інстанції зі зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди, а саме стягненню з відповідача на користь позивача 65000,00 грн. і стягнення судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2023 року змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди та стягнення судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн 00 коп.

В інший частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» () на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: