Провадження № 2/127/2861/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 грудня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюк К.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

вимоги позивача: визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-3388783, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ); стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 684 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и в :

ТДВ «Страхова група «Оберіг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «Страхова група «Оберіг»» для укладення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносно транспортного засобу «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ).

Під час укладення полісу відповідач не надав позивачу інформацію, що транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 підлягає обов`язковому технічному контролю.

27 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-3388783, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ).

Відповідно до умов полісу строк його дії встановлено з 00 год. 00 хв. 29 серпня 2022 року по 28 серпня 2023 року включно.

24 квітня 2023 року сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Після настання ДТП, повідомивши про дорожньо-транспортну пригоду, відповідач надав позивачу копію свідоцтва про реєстрацію забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якого вказаний транспортний засіб є загальним вантажним вантажно-пасажирським.

З метою розслідування страхового випадку, позивач звернувся до сервісного центру МВС України із запитом про проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України забезпечений транспортний засіб підлягає проходженню ОТК.

Також, даною відповіддю було встановлено, що транспортний засіб станом на 24 квітня 2023 року не мав дійсного протоколу ОТК і взагалі відсутня інформація про проходження транспортним засобом ОТК.

Таким чином, за своїми технічними характеристиками забезпечений транспортний засіб відноситься до вантажних автомобілів, а відповідач під час укладення полісу надав неправдиві відомості щодо відсутності у нього обов`язку з проходження ОТК.

Обов`язок повідомити інформацію про наявність дійсного протоколу ОТК та строк його дії покладається виключно на відповідача.

Проте відповідач, знаючи про необхідність проходження ОТК забезпеченим транспортним засобом та про відсутність протоколу проходження ОТК щодо даного ТЗ, не повідомив про це позивача, тобто діючи умисно ввів позивача в оману.

Відповідач укладаючи полісу, надав неправдиві відомості, що слугувало зазначенню в полісі інформації, що транспортний засіб не підлягає ОТК, що сприяло укладенню спірного полісу позивачем.

У разі надання позивачу відомостей про те, що забезпечений транспортний засіб підлягає ОТК і відносно нього немає дійсного протоколу ОТК, позивач не уклав би поліс, оскільки це б суперечило законодавству.

Відповідач при укладенні полісу надав неправдиві відомості про істотні умови предмету договору страхування.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2023 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що 27 серпня 2022 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»» та ОСОБА_1 було укладено поліс № АР/3388783 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ), є забезпечений і відповідальність ОСОБА_1 застрахованою з 29 серпня 2022 року по 28 серпня 2023 року включно (а.с. 5).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , вбачається, що транспортний засіб марки - «MERCEDES-BENZ», модель - «Vito», тип загальний вантажний вантажно-пасажирський, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , повна маса - 2700, маса без навантаження - 1610, колір жовтий, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований у встановленому Законом порядку в органах МВС України та належить ОСОБА_1 (а.с. 6, 6 зворотній бік).

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що договір внутрішнього страхування, який є предметом спору, є оспорюваним правочином.

У відповідності до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Порядок укладення і початок дії договору страхування визначено у ст. 18 Закону України «Про страхування», у частині третій якої зазначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Аналогічні положення містяться й у ст. 981 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 17.6 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Крім того, у відповідності до п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними.

З метою дотримання вищевказаного положення Закону, страховиком було включено до умов оспорюваного договору страхування особливі умови цього договору, викладені в розділі «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ».

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (надалі Порядок), визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

З повідомлення Головного сервісного центру МВС від 18 липня 2023 року № 31/1163АЗ-15574-2023 вбачається, що відповідно до відомостей, які містяться в загальнодержавній базі результатів ОТК, ТЗ MERCEDES-BENZ Vito 110 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , що підлягає обов`язковому технічному контролю ТЗ, станом на 24 квітня 2023 року не мав дійсного протоколу ОТК. Інформація щодо проходження ОТК цим ТЗ до зазначеної в запиті дати, відсутня (а.с. 7).

Як вбачається із розділу «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» полісу № АР/3388783, позивач вніс до умов договору повідомлені відповідачем відомості, зазначивши зокрема: ТЗ підлягає обов`язковому технічному контролю ні.

Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено заборону експлуатації транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Правилами дорожнього руху України також встановлено вищевказану заборону (пп. «ґ» п. 2.1 та пп. «б» п. 31.3 цих Правил).

У відповідності до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль.

Згідно із п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху, зокрема, зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Отже, відповідачу також було достеменно відомо про неможливість експлуатації ТЗ без проходження технічного контролю та без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Вимогами п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про страхування» і ч. 1 п. 2 ст. 989 ЦК України визначені обов`язки страхувальника, серед яких, визначено, що страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свідомо повідомив неправдиві відомості, зазначивши, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю, тобто приховав правдиву інформацію, що мала значення для укладення договору страхування.

Так, за твердженням позивача останній умисно був введений відповідачем в оману з приводу істотних умов договору страхування.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач знав про відсутність діючого протоколу обов`язкового технічного контролю на момент укладення полісу 27 серпня 2022 року та не лише не повідомив про такі обставини, а навпаки замовчив їх, зазначивши неправдиву інформацію, що забезпечуваний транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Таким чином, суд погоджується із твердженнями позивача, що відповідач 27 серпня 2022 року ввів в оману іншу сторону оспорюваного договору страхування, свідомо надавши неправдиві відомості про предмет договору (полісу).

Згідно положень Цивільного кодексу України, зміст договору становлять не лише умови, визначені на розсуд сторін і погоджені сторонами, а й умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У відповідності до ч. 1 і ч. 3 ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Договір страхування визнається недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3388783, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ), з моменту його укладення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 20609 від 24 липня 2023 року (а.с. 4).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп.

На підставі вище викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 14, 16, 35, 37 Закону України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 16, 18, 21, 29 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1, 2, 14, 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 203, 215, 230, 628, 982, 989 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-89, 141, 178, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в :

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-3388783, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ Vito» д.н.з. НОМЕР_1 (vin-code НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», м. Київ, вул. Васильківська, 14, .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК