УХВАЛА

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 643/10818/19

провадження № 61-9026ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 12 жовтня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2023 року у цій справі.

Вказана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скаргу з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд констатує, що касаційна скарга від 12 червня 2023 року містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, щодо рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2022 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року.

Проте у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга щодо додаткової постанови Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2023 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України, з урахуванням вимог цієї ухвали, із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав) щодо додаткової постанови Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2023 року.

Крім того, на виконання вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається прізвище, ім`я та по батькові особи, яка подає касаційну скаргу, її місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності.

У порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено повну адресу місця проживання чи перебування ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Октябрського районного суду

м. Полтави від 12 жовтня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 11 травня 2023 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк