Справа № 454/3022/22 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/2910/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Суди В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Сокальської міської ради про поновлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з серпня 2013 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . За час перебування у шлюбі у них народилася дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та необхідністю забезпечувати належний рівень життя для доньки, вона, у грудні 2016 року, виїхала за межі України на заробітки, а дочка залишилась проживати з батьком дитини, ОСОБА_5 та його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Стверджує, що вона постійно пересилала кошти на утримання дитини, цікавилась її життям, телефонувала та намагалась всіляко підтримувати відносини на відстані. Вказує, що сімейне життя у неї з чоловіком не склалось та після розірвання шлюбу ОСОБА_5 звернувся з позовом про позбавлення її батьківських прав щодо дочки та стягнення аліментів. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.12.2017 року у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено та вирішено стягувати з неї аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. З таким рішенням суду вона погодилась.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та з огляду на те, що їй постійно потрібно було перебувати за кордоном, позивачка погодилась на пропозицію матері колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , передати їй тимчасово право опікуватись донькою, поки позивачка перебуватиме за кордоном. Вказує, що була впевнена, що опіка буде мати тимчасовий характер та не буде в майбутньому перешкоджати у спілкуванні з дитиною, а також унеможливлювати брати участь у її вихованні. Тому коли ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною вимогою позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_8 , та призначити її опікуном дитини, ОСОБА_1 позов визнала повністю та не заперечувала. Крім цього, ОСОБА_3 намагалася ініціювати позбавлення батьківських прав та оформлення опікунства у зв`язку з оформленням «green card holder» для виїзду в США.

Зазначає, що з моменту набрання законної сили рішенням про позбавлення її батьківських прав відносно доньки, ситуація в житті позивачки значно змінилася, відсутні обставини, які стали підставою для позбавлення батьківських прав, а саме, невиконання позивачкою батьківських обов`язків відносно своєї дитини. Вказує, що 21.03.2021 року позивачка повернулася в Україну та проживала разом з дочкою у будинку ОСОБА_3 , який знаходиться в с.Поториця Червоноградського району. Вони з дочкою проводили час разом, зокрема, спільне дозвілля та навіть усі троє, позивачка, відповідачка та дочка ОСОБА_6 відвідували Туреччину. Вказує, що відвідувала з дитиною психолога, здійснювала повне фінансове забезпечення дитини.

Зазначає, що на даний час перебуває у шлюбі, її чоловік позитивно ставиться до її бажання поновити батьківські права та бажає надавати доньці належне піклування та утримання. Позивачка бажає і має можливість брати участь у житті дочки, піклуватися про її фізичний і духовний розвиток, утримувати матеріально, виховувати та сприяти її гармонійному розвитку. Вважає, що оскільки до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась, не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, жодних заяв або скарг в правоохоронні органи на неї не надходило, жодного разу не вчиняла протиправних дій щодо дитини, відтак існують підстави для поновлення її батьківських прав.

З наведених підстав просить поновити їй батьківські права відносно її малолітньої доньки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 ніколи не ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, а визнаючи позов про позбавлення її батьківських прав вважала, що це тимчасово та відповідатиме кращим інтересам дитини. Вказує, що судом не досліджено, яким чином змінились обставини після позбавлення позивачки батьківських прав, а також події та виконання позивачкою батьківських обов`язків після набрання рішенням законної сили про позбавлення її батьківських прав. Вважає, що висновок психолога про психічний стан дитини не може свідчити про зміну обставин для поновлення її батьківських прав, оскільки датований ще 13.11.2017 року, тобто до позбавлення позивачки батьківських прав. Вказує, що рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18.04.2013 року про позбавлення її батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не стосується предмету доказування у цій справі. Вважає, що судом зроблено помилковий висновок про те, що вона перебуває на утриманні свого чоловіка, оскільки вона працевлаштована та її особистих коштів достатньо для забезпечення належного рівня життя доньки.

Звертає увагу на те, що вона не могла звернутись в орган опіки і піклування Сокальської міської ради з заявою про усунення перешкод в спілкуванні з донькою, оскільки з початку повномасштабного вторгнення росії відповідачка разом з дитиною постійно проживають в Німеччині. Зазначає, що вона зверталась з заявою у Національну соціальну сервісну службу України з проханням надати інформацію, чи зверталась відповідачка до консульської установи України в державі перебування для постановки ОСОБА_8 на тимчасовий консульський облік та взяття її на облік, однак її було повідомлено, що лише після поновлення батьківських прав вона може звернутись за отриманням відповідної інформації.

Стверджує, що на момент складання акту Сокальською міською радою від 04.11.2022 року про фактичне місце проживання відповідачки та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2020 року по теперішній час, відповідачка з онукою перебували за кордоном. Вважає, що висновок органу опіки і піклування про недоцільність поновлення її батьківських прав не є належним доказом у справі, оскільки затверджений склад комісії та склад присутніх на засіданні осіб значно відрізнявся.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що донька позивачки є малолітньою дитиною, вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, тривалий час проживає з бабусею, яка чинить перешкоди у спілкуванні з матір`ю, що призводить до негативних наслідків, втрати сталих емоційних зв`язків матері та дитини. Вказує, що її було позбавлено батьківських прав не через ухилення від виконання батьківських обов`язків, а через необхідність дитини мати на території України законного представника, поки позивачка перебуватиме за кордоном, проте наразі така необхідність відпала та вона бажає поновити свої батьківські права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував малолітній вік дитини, її якнайкращі інтереси, прихильність дитини до бабусі, з якою вона з дня народження весь час фактично проживає, яка її виховує та нею опікується, а також її відносини з матір`ю, яка залишила її в малолітньому віці, виїхавши на заробітки, ставлення позивачки до ситуації, яка склалася, та мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутності чи зміни обставин, які стали підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому судом враховано думку дитини, ОСОБА_8 , яка пояснила суду що не хоче проживати з матір`ю, їй подобається бути разом з бабусею, а також та висновок органу опіки та піклування Сокальської міської ради про недоцільність поновлення ОСОБА_10 в батьківських правах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї ; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що «на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 (провадження № 61-6992св20) вказано, що «сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною при вирішенні будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, що стосуються інтересів дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист якнайкращих інтересів дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10.12.2020 року ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено ОСОБА_3 опікуном малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставами позбавлення позивачки батьківських прав було те, що мати протягом тривалого часу ухилялася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та заява ОСОБА_1 , яка засвідчена секретарем з консульських питань Посольства України в Державі Катар з якої вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідатиме інтересам доньки, зокрема, усуне перешкоди у вирішенні питань, що стосуються її життя, брати участь у вирішенні яких вона не має змоги. Після смерті її колишнього чоловіка, ОСОБА_5 , дочка залишилась без батьківського піклування, тому погоджується на призначення ОСОБА_3 опікуном дочки ОСОБА_6 .

Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171СК України).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Позовні вимоги про поновлення батьківських прав ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що змінилася її поведінка та обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, а поновлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

З акту про фактичне місце проживання від 04.11.2022 року вбачається, що малолітня ОСОБА_8 фактично проживає в АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

З характеристики, виданої директором КЗДО с. Поториця (ясла-садок) від 04.11.2022 року судом встановлено, що ОСОБА_8 , 10.11.2013 року, за період відвідування дошкільного закладу з січня 2017 року по липень 2019 року характеризувалася як комунікабельна, здібна та енергійна дівчинка. В дитячий садок дівчинку приводили та забирали тато, бабуся або дідусь. Тато завжди цікавився успіхами дочки, регулярно відвідував батьківські збори та свята. Батько стабільно, оплачував утримання дочки в дитячому садку. За період з січня 2017 року по липень 2019 року матір дочкою не цікавилася, не телефонувала та в садок не приходила.

Також, з характеристики виданої Поторицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів від 04.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_8 , учениця 4 класу, навчається у Поторицькій ЗШ І-ІІІ ст. з 01.09.2019 року. Програмний матеріал засвоює на високому рівні, проявляє інтерес до усіх предметів, активно працює на уроках. Домашні завдання виконує систематично. Софія проживає з бабусею та дідусем. Окрім них ніхто не цікавиться у школі успіхами та темпами розвитку дитини. Вони відповідально ставляться до виховання та навчання дитини, підтримують постійний зв`язок зі школою та класним керівником, відвідують батьківські збори та шкільні заходи. Вдома створено усі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Мама учениці в школу не приходить, з класним керівником та вчителями не контактує, участі в житті дитини не приймає. Софія надзвичайно психологічно прив`язана до дідуся та бабусі.

Тобто, вже після ухвалення судом рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 до України не повернулася, проживає в разом з донькою не проживала, проживаючи за межами України, участі у вихованні доньки не приймала, не цікавилася її успіхами у навчанні та інтересами дитини, її розвитком, не контактувала ні з класним керівником, ні з вчителями школи.

Вищезгаданою характеристикою підтверджується, що вихованням доньки позивачки після позбавлення її батьківських прав фактично займалися бабуся та дідусь, які нею опікуються, відповідально ставляться до виховання та навчання дитини, цікавляться її успіхами у школі, підтримують постійний зв`язок з класним керівником, відвідують батьківські збори, створили для дитини нормальні умови для навчання та розвитку.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідачка ОСОБА_3 разом з онукою ОСОБА_8 з березня 2022 року перебувають у Німеччині, куди ОСОБА_3 змушена була виїхати з метою безпеки внучки ОСОБА_6 у зв`язку зі збройною агресією росії, тобто, бабуся з метою безпеки внучки виїхала не за місцем проживання матері дитини.

Так, з наданої характеристики початкової школи Гостенбах-Шаффгаузен від 15.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_11 регулярно відвідує дану початкову школу з березня 2022 року та дуже добре адаптувалася. Вона досягає великих успіхів у вивченні німецької мови та завжди мотивована в усіх сферах. Вона дуже швидко інтегрувалася.

Як встановлено з листа ОСОБА_12 від 16.11.2022 року з липня 2022 року, він здає повністю обладнану мансардну квартиру ( АДРЕСА_3 ) ОСОБА_13 та її онуці ОСОБА_6 . ОСОБА_14 проводить багато часу з онукою. Софія ходить до початкової школи, яка знаходиться поруч з помешканням. Вона розмовляє німецькою, завжди гарно одягнена, у гарному настрої, любить сміятися. Сімейні стосунки гармонійні, обоє тихі, сварок ніколи не було. Квартира доглянута. ОСОБА_14 готує щодня.

Вищенаведеним безспірно підтверджується, що донька позивачки, ОСОБА_6 , після ухвалення рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, і надалі продовжувала проживати разом з бабусею, ОСОБА_3 , на території України, і в даний час разом з бабусею проживає у Німеччині.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про прихильність дитини ОСОБА_6 саме до бабусі, ОСОБА_3 , про те, що саме бабуся виявляє надмірну увагу до дитини, турбується про неї, створює належні умови для виховання, навчання, саме бабуся, а не матір дитини, з метою її безпеки, виїхала з України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували намагання матері дитини, ОСОБА_1 , зустрітися з донькою під час перебування її у Німеччині, підтримати морально та психологічно свою дитину, яка у зв`язку з війною, зазнала переживань, стресу, допомогти їй адаптуватися в іншій державі.

Наведене вище свідчить про характер взаємовідносин між матір`ю дитини, ОСОБА_1 та її донькою, ОСОБА_6 , яка в суді першої інстанції повідомила, що не хоче проживати за матір`ю, яка з липня 2022 року їй не телефонувала, а хоче проживати разом з бабусею, ОСОБА_3 .

Слід врахувати те, що місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків, а відтак поновлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо доньки, ОСОБА_6 , матиме наслідком зміну місця проживання ОСОБА_6 , оскільки місцем проживання матері дитини, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.05.2017 року з ОСОБА_15 , є Держава Катар.

Доводи апелянта про те, що визначення місця проживання доньки ОСОБА_6 , 2013 р.н., не є предметом даного позову, не заслуговують на увагу, оскільки спору між батьками ОСОБА_6 з приводу визначення місця її проживання не може існувати взагалі, оскільки батько дитини помер.

Звертаючись до суду з позовом про поновлення батьківських прав, ОСОБА_1 , посилаючись на положення частин першої та четвертої статті 169 СК України вважала, що обставини, які були підставою для позбавлення її батьківських прав, змінилися, отже її батьківські права підлягають поновленню.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував висновок органу опіки та піклування Сокальської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради №8 від 14.02.2023 року, згідно з яким орган опіки та піклування не вважає за доцільне поновлення ОСОБА_1 у батьківських правах відносно її малолітньої дочки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Такий висновок органу опіки та піклування, на думку колегії суддів, не суперечить інтересам дитини, ОСОБА_8 ,2013 року народження, відповідає її інтересам, оскільки вона висловила своє бажання бути разом з бабусею, ОСОБА_3 , яка нею опікується, і яку вона любить.

Так, звертаючись в суд з позовом про поновлення батьківських прав, ОСОБА_1 на підтвердження зміни обставин та поведінки надала свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що 16.05.2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 у Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ряд довідок та характеристик з місця роботи ОСОБА_15 , однак зазначена обставина існувала на момент ухвалення рішення суду про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, така не змінилася.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачкою скріншоти її переписки з дочкою ОСОБА_6 і товарні чеки на підтвердження послуг та товарів, придбаних для доньки під час перебування в Україні з березня по жовтень 2021 року на підтвердження спільного часу, проведеного з дочкою, не є беззаперечними доказами зміни її поведінки та обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки таке спілкування з донькою було тимчасовим, а в подальшому, як ствердила донька, з липня 2022 року мама їй навіть не телефонувала, з нею не спілкувалася, не цікавилася нею, її життям, її проблемами.

Судом першої інстанції враховано і те, що позивачкою не надано доказів тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 , зокрема, заяв чи звернень в орган опіки та піклування Сокальської міської ради чи будь-який інший компетентний орган щодо усунення їй перешкод у спілкуванні та зустрічах з дочкою, матеріали справи не містять.

А відтак, ОСОБА_1 , після позбавлення її батьківських прав, не була позбавлена можливості спілкуватися з донькою ОСОБА_6 , приділяти увагу, займатися її вихованням, виконувати в повному обсязі покладені на неї батьківські обов`язки.

Оскільки на підставі статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, враховуючи характер взаємовідносин між донькою позивачки, ОСОБА_6 , та її бабусею, з якою вона проживає з малолітнього віку і по даний час, характер взаємовідносин між донькою ОСОБА_6 та її матір`ю, їх тривале окреме проживання, в тому числі і за межами України, відсутність між ними будь - якого спілкування, прихильність, любов ОСОБА_6 до бабусі, яка нею опікується, займається її вихованням, а також бажання ОСОБА_6 залишатися з бабусею, враховуючи те, що матір дитини її вихованням не займається і після ухвалення рішення суду про позбавлення її батьківських прав, її поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, не змінилася, що підтверджується вищенаведеними встановленими судом обставинами справи, колегія суддів за встановлених судом першої інстанції обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поновлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Крім того, колегія суддів враховує ту обставину, що позивачка ОСОБА_1 проживає разом з чоловіком ОСОБА_15 у Державі Катар та у випадку поновлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6 матиме законне право забрати дитину з собою в Державу Катар та проживати разом, що на думку колегії суддів не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, яка адаптувалась до життя з бабусею у Німеччині, і якій важко буде адаптуватися до життя в іншій державі, з іншими звичаями, традиціями, з іншим способом життя, з іншим ставленням до дітей.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено, чи змінилась поведінка ОСОБА_1 , яким чином змінились обставини, що були підставою для позбавлення позивачки батьківських прав після набрання рішенням законної сили про позбавлення її батьківських прав.

Вказані позивачкою обставини щодо зміни сімейного стану, наявність житла, заробітку, самі по собі не можуть бути визнані достатніми підставами для поновлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки при вирішенні даного спору суд повинен давати оцінку обставинам в сукупності зібраних доказів та виходити з якнайкращих інтересів дитини.

Твердження апелянта про те, що висновок органу опіки і піклування Сокальської міської ради про недоцільність поновлення її батьківських прав не є належним доказом у справі, оскільки затверджений склад комісії та склад присутніх на засіданні осіб значно відрізнявся, є безпідставними, оскільки такий висновок позивачкою не оскаржувався.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачка не могла звернутись в орган опіки і піклування Сокальської міської ради з заявою про усунення перешкод в спілкуванні з донькою, оскільки з початку повномасштабного вторгнення росії відповідачка разом з внучкою ОСОБА_6 постійно проживають в Німеччині, то такі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перебування відповідачки з внучкою за межами України не позбавляє позивачку можливості звернутись з такою заявою до відповідних органів.

Колегія суддів вважає, що саме від волі і бажання матері дитини залежала можливість матері спілкуватися з дитиною, брати участь у її житті, проживати разом з дитиною, займатися її вихованням, дбати про її розвиток, матеріальне забезпечення, не перекладаючи свій обов`язок виховання на бабусю, що свідчить про те, що позивачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не виконувала цих обов`язків і після ухвалення рішення суду про позбавлення її батьківських прав.

На думку колегії суддів, одне лише бажання позивачки брати участь у вихованні доньки, не може вважатися зміною поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк