ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Фастівський ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), начальник Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), боржник: ОСОБА_2 на дії, або бездіяльність органу примусового виконання,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, або бездіяльність органу примусового виконання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023, вказану справу було розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осауловій Н.А.

Ухвалою судді Осаулової Н.А. самовідвід, заявлений головуючим суддею Осауловою Н.А. задоволений, справу передано для подальшого визначення складу суду.

Відповідно до протоколу повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023, вказану справу було розподілено судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Ковалевській Л.М.

Ухвалою від 20.11.2023 скаргу ОСОБА_1 на дії, або бездіяльність органу примусового виконання залишено без руху.

На виконання вищезазначеної ухвали, 24.11.2023 скаржником подана уточнена скарга, відповідно до якої скаржник просить суд визнати невиконання ОСОБА_3 під час примусового виконання рішення суду вимог пункту 5, розділу IX інструкції з організації примусового виконання рішень протиправним; визнати невиконання ОСОБА_3 під час примусового виконання рішення суду вимог пункту 8, розділу II інструкції з організації примусового виконання рішень протиправним; зобов`язати долучити до виконавчих дій з примусового виконання рішення суду спеціаліста дитячого психолога на розсуд державного виконавця. А у разі неможливості знайти такого спеціаліста державним виконавцем, зобов`язати виконавця залучити спеціаліста дитячого психолога, пошук якого покласти на стягувача; скасувати постанову державного виконавця від 22.09.23, як необґрунтовану та незаконну; зобов`язати ОСОБА_4 належним чином відреагувати на неправомірні дії ОСОБА_3 в процесі примусового виконання рішення суду. При цьому, про порушення прав та законних інтересів під час виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо з АСВП в жовтні 2023.

Необхідність задоволення даної скарги скаржник (стягувач) мотивує тим, що в процесі примусового виконання судового рішення ОСОБА_3 не визначив місце зустрічі батька з дитиною постановою, як того вимагає інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом міністерства юстиції України 512/5 від 2.04.2012 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802 (далі по тексу «інструкція»). Всупереч інструкції розділ IX пункт 5 ОСОБА_3 не виніс постанову про призначення місця зустрічі. Тобто в період з 01.08.2022 відкриття виконавчого провадження аж до винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувача, порушення тривало. Проте що дана постанова не була винесена, скаржник дізнався лише 02.10.2023 року. Оскільки, з винесенням постанови виконавче провадження закінчилося. Раніше до закінчення виконавчого провадження ОСОБА_3 все ще міг винести постанову. Що йому заважало винести таку постанову - невідомо! Тобто ОСОБА_3 проявив бездіяльність, не виніс постанову про встановлення місця зустрічі. Таким чином, порушення прав скаржника заклечається в тому, що без постанови він не мав чітко закріпленого місця зустрічі, а інколи взагалі не знав, де була назначена зустріч, державним виконавцем. Тому скаржник аж ніяк не міг бути присутнім на зустрічі з сином.

Скаржник зазначає, що ігноруючи законні права скаржника, визначені в пункті 8 розділу ІІ інструкції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ім`я якої скаржник писав всі заяви, не долучили дитячого психолога. Заявник, неодноразово у своїх заявах просив долучити спеціаліста - дитячого психолога, який мав би роз`яснити: «Чому дитина може відмовлятися від зустрічі з батьком? Чи може бути це внаслідок психологічного тиску на дитину з боку її мами?» Проте, законну вимогу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно ігнорували, не надаючи жодної відповіді на заяви скаржника. Однак, залучення такого спеціаліста є необхідним через психологічний тиск на сина скаржника з боку його матері. На глибоке переконання скаржника єдиною причиною небажання дитини йти на контакт з батьком є психологічний тиск з боку його матері. Також такий висновок дала спеціаліст - дитячий психолог, залучений скаржником. Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проявили бездіяльність, не залучивши спеціаліста - дитячого психолога за заявою скаржника згідно пункту 8, розділу ІІ інструкції.

Крім цього, 22.09.23 ОСОБА_3 виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. В постанові, як підстава, вказано п.4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, скаржник вважає, що постанова необґрунтована, оскільки скаржник жодним чином не перешкоджав проведенню виконавчих дій, до того ж жодного попередження про повернення виконавчого документа він не отримував. Таке попередження відсутнє в матеріалах виконавчого провадження! Про те, що дана постанова була винесена скаржник дізнався лише 02.10.2023 року. Тому, вважає постанову необґрунтованою та такою, що порушує його права на вчасне та повне виконання судового рішення, тому постанова має бути скасована.

Також скаржник зазначає, що оскільки всі заяви скаржник писав на ім`я начальника Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Василенко М.Б., то саме вона мала б контролювати виконання рішення та надати відповіді на всі його заяви. Бездіяльність ОСОБА_4 проявилася в ненаданні відповіді на заяви скаржника та не вчинення жодних дій для припинення неправомірних дій ОСОБА_3 .

На підставі викладеного просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги просив їх задовольнити.

Представник суб`єкту оскарження Фастівський відділ ДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Костецький М.М. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги, надав відповідні пояснення, долучив до матеріалів скарги, належним чином завірені матеріали виконавчого провадження на спростування вимог скарги.

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Кашаєва С.А. в судовому засіданні категорично заперечувала щодо задоволення скарги, вважає, що державним виконавцем у даному виконавчому провадженні було дотримано усіх вимог Закону України «Про виконавче провадження», скарга є необґрунтованою та не доведеною, оформлена не належним чином та подана з пропущенням строку звернення, що передбачені ст.. 449 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, державного виконавця, представника боржника, перевіривши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, оцінивши наявні докази, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту скарги та в судовому засіданні зазначає стягувач ОСОБА_1 , в процесі примусового виконання судового рішення державний виконавець Костецький М.М. в порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України 512/5 від 2.04.2012 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за №489/20802 не визначив місце зустрічі батька з дитиною, не долучив до виконавчого провадження дитячого психолога, а також 22.09.2023 виніс незаконну постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.

Водночас, державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при виконанні рішення суду про встановлення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні дитини ОСОБА_6 шляхом побачень вчинено ряд виконавчих дій, про що свідчать надані суду копії вимог державного виконавця (а.с. 45,49, 57,68,77,78,84,86,92,98,101), постанова про відкладення виконавчих дій від 29.08.2022 а.с.82, запити виконавця від 16.09.2022,від 20.09.2022 та актів державного виконавця від 10.08.2022, від 16.08.2022, 22.08.2022, 29.08.2022,13.09.2022, від 30.09.2022,від 01.10.2022, 15.10.2022. Зазначені документи були направлені за двома відомими адресами стягувача ОСОБА_1 та усі до одного були повернуті до ДВС з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.103-107,132), «не проживає за вказаною адресою» (а.с.115-116,122,124-128).

Зокрема, з метою визначення місця зустрічі батька з дитиною, державним виконавцем 01.08.2022 постановлено вимогу виконавця, згідно якої 10.08.2022 сторони виконавчого провадження № 69527353 повинні з`явитися до Фастівського відділу ДВС для визначення місця, дати та часу проведення виконавчих дій (а.с.45).

Проте, зазначена вимога, яка направлена за адресою стягувача ОСОБА_1 , не отримана адресатом по причині його відсутності за місцем проживання.

Щодо залучення психолога до виконавчого провадження, державним виконавцем 11.08.2022 скеровано вимогу до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради з вимогою фахівцю з соціальної роботибутиприсутньому при проведенні виконавчих дій, що визначені виконавчим листом на 16.08.2022 в приміщенні Фастівського відділу ДВС.(а.с.49).

Зазначені документи, що наявні в матеріалах виконавчого провадження, спростовують позицію ОСОБА_1 про те, що державний виконавець не виніс постанову про визначення місця проведення виконавчих дій та не долучив до виконавчого провадження дитячого психолога.

За нормативними правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Нормою частини 1 статті 449 ЦПК визначено, що скаргу може бути подано до суду:

-у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

-у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Імперативним приписом частини 2 статті 449 ЦПК України закріплено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 127 ЦПК України).

Разом із тим, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому, поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як було зазначено скаржником, про порушення його прав органом примусового виконання, йому стало відомо в 2 жовтня 2023 року з системи АСВП. В змісті скарги, ОСОБА_1 оскаржує дії (бездіяльність) державного виконавця, що датуються 2022 роком, а оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, датована 22.09.2023. Скарга подана до суду 07.10.2023.

Як вбачається із обставин справи, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області, 01.08.2022 було відкрито постановою старшого державного виконавця Фастівського ВДВС Таратутенко Л.О.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №69527353 від 01.08.2022 усі виконавчі дії, що зафіксовані державним виконавцем шляхом винесення вимог державного виконавця, датовані з 01.08.2022 по вересень 2023.

Оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу датована 22.09.2023 згідно супроводжуючого листа № 61815-8 від 23.09.2023 направлена за двома відомими адресами стягувача ОСОБА_1 (а.с.136).

При цьому, копія оскаржуваної стягучем постанови від 22.09.2023 не містить відмітки про дату її отримання, а якщо вважати версію стягувача про її отримання шляхом доступу з АСВП, то на документі відсутній штрих-код, що унеможливлює встановлення судом такої дати.

Водночас, стягувачем не додано до скарги доказів того, коли саме йому стало відомо про дію або бездіяльність державного виконавця та про дату та спосіб отримання оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Суд наголошує, що сторони в розумні інтервалів часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, у тому числі на етапі виконання судового рішення.

Стягувачем також не додано клопотання про поновлення процесуального строку, який пропущений щодо оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця.

Враховуючи те, що докази по справі не підтверджують ознайомлення стягувачем із постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу в інший час, ніж момент її постановлення, суд приходить до переконання щодо наявності пропущеного строку на подачу скарги на дії державного виконавця.

У свою чергу, суд, при розгляді поданої скарги, виходить з того, що стягувач має на увазі бездіяльність державного виконавця щодо відсутності вчинення процесуальних дій відносно виконання судового рішення державним виконавцем, а саме в частині не визначення ним місця виконання судового рішення та не долучення дитячого психолога.

Проте, оцінивши зміст скарги та аналізуючи матеріали виконавчого провадження, суд критично оцінює такі твердження стягувача, вважає їх безпідставними та приходить до переконання, що встановлені судом обставини свідчать про зворотнє, оскільки винесення вимог державного виконавця, вчинення останнім запитів та складення актів державного виконавця з серпня 2022 по вересень 2023, що підтверджено документально, дає підстави вважати про вжиття державним виконавцем усіх передбачених законом дій, що визначені ЗУ «Про виконавче провадження».

Надані державним виконавцем та представником боржника документи підтверджують вчинення державними виконавцями дій, які спрямовані на виконання виконавчого листа №381/3336/20 від 27.07.2022 виданого Фастівським міськрайонним судом.

Виходячи із вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема норми пункту 4 частини 1 статті 37 виконавче провадження підлягає поверненню у разі - стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Неотримання стягувачем поштової кореспонденції з будь-яких причин, не з`явлення на виклики державного виконавця не свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Тому, як наслідок державний виконавець відділу державної виконавчої служби встановивши, що стягувач не отримує, ігнорує виклики та повідомлення у межах виконавчого провадження, де є стягувачем і явно обізнаний і зацікавлений у виконанні судового рішення, постановив повернути виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Суд таке рішення державного виконавця вважає таким, що відповідає Закону.

Водночас стягувачем перед судом не доведено наявність інших порушень у діях чи бездіяльності державного виконавця, які можуть бути предметом розгляду по суті судом у даній категорії справ.

Щодо п.5 прохальної частини скарги, то варто зазначити наступне.

ОСОБА_1 в травні 2023 року дійсно звертався до начальника Фастівського відділу ДВС Василенко М.Б. з заявами про проведення виконавчих дій в зазначеному виконавчому провадження та висловлював свою позицію щодо направомірних на його думку дій, бездіяльність державного виконавця (а.с.10-13).

Згідно статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у 10-денний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в 10-денний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

Отже, законом передбачено можливість оскарження дій, бездіяльності, рішень державного виконавця щляхом звернення зі скаргою до начальника відділу.

Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Матеріали справи містять відповідь на звернення ОСОБА_1 за підписом ОСОБА_4 від 25.08.2022 на заяву стягувача від 12.08.2022 (а.с.53).

З урахуванням викладеного відсутні також підстави зобов`язати ОСОБА_4 належним чином відреагувати на неправомірні дії ОСОБА_3 в процесі примусового виконання рішення суду, оскільки скарги ОСОБА_1 до начальника відділу не подавав, а на подані ним заяви начальником відділу надані листи відповіді в порядку ЗУ «Про звернення громадян».

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені вимоги стягувача ОСОБА_1 про бездіяльність органу примусового виконання та незаконність постанови про повернення виконавчого документу є необґрунтованими, поданими поза межами строку, який встановлений законодавством на оскарження дій чи бездіяльності державних виконавців. Тому в задоволенні скарги необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 126, 127, 353, 354, 447, 449,451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Фастівський ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), начальник Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), боржник: ОСОБА_2 на дії, або бездіяльність органу примусового виконання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту хвали.

Повний текст ухвали суду виготовлений 20.12.2023.

Суддя Л.М.Ковалевська