Ухвала

22 червня 2023 року

м. Київ

справа № 761/2006/20

провадження № 61-6428ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», виведення з ринку якого здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в інтересах якого діє адвокат Павликівський Володимир Іванович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді Фролової І. В.,

від 23 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Писаної Т. А., від 22 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка Володимира Антоновича,

заінтересована особа, - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива»

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження №67779211 за виконавчим листом від 01 грудня 2021 року у справі № 761/2006/20, в якій просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка Володимира Антоновича від 31 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом у справі № 761/2006/20, виданим 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі № 761/2006/20;

- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання ухвали, постановленої у справі за цією скаргою.

Скарга мотивована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду

м. Києва від 14 серпня 2020 у справі № 761/14537/15-ц, зміненою постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 250 грн. ОСОБА_1 звернувся з виконавчим листом

№ 761/14537/15-ц до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак державний виконавець своїм повідомленням повернув вказаний виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вважав, що цим повідомленням порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дії виконавця фактично призводять до невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. Посилався також на правовий висновок, викладений у постанові Верхового Суду від 06 листопада 2019 року, зроблений саме по цій справі, за яким наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, спрямованих на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лісовенка В. А. від 31 січня 2022 року про закінчення без виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом у справі № 761/2006/20, виданим 01 грудня 2021 року Шевченківським районним судом міста Києва; зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення у справі № 761/2006/20; зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в десятиденний строк повідомити суд та стягувача про виконання цієї ухвали. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»), виведення з ринку якого здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року - залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

27 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку представник

ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», виведення з ринку якого здійснюється безпосередньо ФГВФО, - адвокат Павликівський В. І., подав касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року (повний текст складено 28 березня 2023 року), в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Вимоги ухвали від 22 травня 2023 року виконані. Судовий збір сплачено.

Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права. Висновки Верховного Суду у справах № 761/24136/15-ц, № 71/14537/15-ц, № 910/11908/16, на які суди попередніх інстанцій посилались в оскаржуваних судових рішеннях не можуть бути застосовані у розглядуваній справі, оскільки в наведених справах встановлені інші фактичні обставини, відмінні від обставин у справі, що переглядається.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, №18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 5002-17/1718-2011 (провадження № 12-4гс23) зроблено висновок, що:

«у випадку відмови ліквідатора банку виконати судові рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень.

З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду не вважає за необхідне відступати від правових висновків щодо необхідності забезпечення державою належних механізмів виконання судового рішення шляхом зобов`язання ліквідатора банку до вчинення певних дій чи стягнення коштів з боржника у випадку, якщо уповноважена особа банку (ліквідатор) за певних обставин відмовляється вчинити належні дії з виконання судового рішення у процедурі ліквідації банку, які викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц та від 01 грудня

2021 року у справі № 552/1811/15-ц».

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 761/2006/20 стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Відповідний виконавчий лист видано Шевченківським районним судом міста Києва 01 грудня 2021 року та пред`явлено стягувачем до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенка В. А. від 07 грудня

2021 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лісовенка В. А. від 31 січня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова державного виконавця мотивована тим, що на адресу відділу надійшла заява боржника про закінчення виконавчого провадження без виконання на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на рішення Правління Національного банку України від 21 травня 2019 року № 352-рш

«Про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 травня 2019 року № 1268 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що виконавчий лист від 01 грудня 2021 року видано на виконання судового рішення (постанови апеляційного суду) саме про стягнення судових витрат. Сплата судових витрат не є зобов`язанням в розумінні цивільного матеріального права, а є процесуальним обов`язком учасника справи, отже на такі правовідносини не поширюються законодавчо встановлені обмеження щодо виконання неплатоспроможними банками своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Також апеляційним судом вірно зазначено, що висновки суду першої інстанції не суперечать нормам Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в даному випадку відсутні колізії чи конфлікт правових норм. В контексті даної справи вирішення питання стягнення судових витрат регулюється нормами процесуального законодавства, а правовідносини щодо примусового виконання судових рішень - нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України

«Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні скарги ОСОБА_1 є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 31 серпня

2022 року в справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-7758ск22),

від 23 травня 2023 року в справі № 761/2006/20 (провадження

№ 61-6743ск23).

Питання про повернення сплаченого судового збору, відповідно до положень статті 7 Закону України «Про судовий збір», може бути вирішено судом за клопотанням особи, яка його сплатила,

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива», виведення з ринку якого здійснюється безпосередньо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в інтересах якого діє адвокат Павликівський Володимир Іванович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року у справі № 761/2006/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников