Провадження № 2/369/5484/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Соловюк В.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаними позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому кредитний ліміт було збільшено до 29919,41 грн. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.07.2023 року має заборгованість 35726,26 грн., яка складається з наступного: 28065,15 грн. - заборгованість за кредитом, 7661,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи викладене просили суд стягнути з відповідача на користь позивача 35726,26 грн., яка складається з наступного: 28065,15 грн. - заборгованість за кредитом, 7661,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження в справі без виклику сторін.

20 вересня 2023 року до суду подано заява про визнання доказу недопустимим, відзив на позов, заява про застосування строків позовної давності, клопотання про витребування доказів.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2023 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 01 листопада 2023 року, витребувано докази за клопотанням представника відповідача.

20 вересня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Сторона відповідача заперечувала проти позову та зазначила, що 22.02.2019 року у мобільному додатку Приват-24 помітила дивну трансакцію на її картковий рахунок 22.02.2019 року о 01:54 надійшли кошти (мікрокредит) у сумі 19 000,00 грн. (на який, як вказано в позові, у 2019 році нараховано відсотки у сумі 6490,40 грн.). Враховуючи те, що відповідач не вживала жодних дій щодо отримання цих коштів і не мала в ньому потреби, ОСОБА_1 зателефонувала на телефон підтримки клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 3700 і попросила заблокувати кредитну карту і не здійснювати жодних дій по рахунку. Оператор гарячої лінії підтвердив блокування карткового рахунку. Незважаючи на це о 01 год. 59 хв. та 02 год. 01 хв. відбулось списання із «заблокованої» картки/рахунку НОМЕР_1 грошових коштів загальною сумою 20 000,00 грн. Кошти списано двома переведеннями по 10 000,00 грн. Працівник call-центру за номером 3700 не змогла пояснити причини цих трансакцій.

Щодо таких неправомірних дій вона звернулась до СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення заволодіння, невідомою особою шахрайським шляхом та зловживаючи довірою, її коштами. На даний час триває досудове розслідування.

Після вказаних подій, вона отримала у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нову картку. Але позивач, згодом, відніс суму 20 000,00 грн. до кредиту на новий картковий рахунок. Відповідач зазначила, що не отримувала від позивача вказаної у позові сумі, на яку нараховано відсотки. Відповідач зазначив, що таблиця з 2012 року по різним картковим рахункам не дає змоги розібратись у формуванні боргу та нарахуванні відсотків банком.

Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідач на адресу суду направив клопотання про витребування доказів у позивача, а саме просив витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо звернення відповідача 22.02.2019 року на телефон підтримки клієнтів АТ КБ «Приватбанк» - 3700 з проханням заблокувати кредитну карту (картка/рахунок НОМЕР_1 ) і не здійснювати жодних дій по рахунку. На запит суду позивач надав докази звернення відповідача із зверненням про блокування картки через ймовірні дії шахраїв. Позивачем не надано доказів про причини незастосування дій щодо блокування картки в безпосередньо після звернення позивача.

У судове засідання представники сторін не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 28 листопада 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послугу Приват Банку Сорохтей Л.Ю. підтвердила, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг на підставі ст. 634 ЦК України. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщені на офіційному сайті банку, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування) в електронній формі шляхом власноручного підписання цифровим підписом та направленням повідомлення про одержання).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Звертаючись з позовом, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 35726,26 грн., яка складається з наступного: 28065,15 грн. - заборгованість за кредитом, 7661,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

З наданих позивачем документів вбачається, що 22.02.2019 року відповідач не вживала дій щодо отримання цих коштів, ОСОБА_1 зателефонувала на телефон підтримки клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 3700 і попросила заблокувати кредитну карту і не здійснювати жодних дій по рахунку. Оператор гарячої лінії підтвердив блокування карткового рахунку. Незважаючи на це о 01 год. 59 хв. та 02 год. 01 хв. відбулось списання із «заблокованої» картки/рахунку НОМЕР_1 грошових коштів загальною сумою 20 000,00 грн. Кошти списано двома переведеннями по 10 000,00 грн. Банк надав докази фіксації цього звернення але не пояснив причини неблокування карткового рахунку.

ОСОБА_1 звернулась до СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення заволодіння, невідомою особою шахрайським шляхом та зловживаючи довірою, її коштами. Згідно довідки СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, слідством встановлено, що 22.02.2019 року з картки, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», № НОМЕР_1 , котра була оформлена на ім`я ОСОБА_1 , невідомими особами були зняті грошові кошти у сумі 20 000,00 грн.

Стосовно права клієнта на відшкодування незаконно списаних коштів, то в постанові Верховного Суду у справі № 6-71цс15 від 13.05.2015 р. викладено правову позицію: якщо банк не надав беззаперечних доказів, що спростовують доводи клієнта про те, що банківську картку він не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, банк зобов`язаний сплатити клієнту кошти, зняті під час неналежної операції.

Пунктом 6.6 правил користування платіжною картою передбачено, що у випадку виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет, клієнт повинен подати заяву в банк з приводу вказаного питання. Банк в свою чергу представляє інтереси клієнта в міжнародній платіжній системі з питань повернення несанкціонованого списання суми.

Відповідно до частини третьої статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (діяв на момент проведення фінансових операцій) у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705,емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Саме таку правову позицію зазначено Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18).

Також, аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71 цс 15, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права, а саме, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. 12, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 178, 179, 279, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. 253, 256-257, 260-261, 264, 267, 526, 530, 599, 610, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ