Провадження № 2/761/322/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Копиці А.І.

за участі:

представника позивачки: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку квартири; визнання право власності на частку квартири,

в с т а н о в и в :

В травні 2021р. позивачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки ОСОБА_5 , в якому просили суд:

- припинити право власності відповідачки на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати право власності за кожною з позивачок право власності по 1/18 частин цієї квартири.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2003р. з ОСОБА_6 . В шлюбі у них народилися позивачки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на зазначену вище квартиру. На теперішній час після оформлення спадщини, частка відповідачки у спірній квартирі становить 1/6 частину, також по 1/6 частини цієї квартири належать неповнолітнім позивачкам та 1/2 частина цієї квартири належить позивачці.

Як зазначає сторона позивачів, відповідачка в квартирі не проживає та не зареєстрована, частка яка належить їй на праві власності не може бути виділена в натурі, а тому враховуючи неподільність квартири та незначний розмір частки відповідачки у спірній квартирі, спільне володіння та користування квартирою неможливе, сторона позивачів вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

09 лютого 2022р. на адресу суду стороною відповідача було подано, в якості письмового доказу Звіт про оцінку майна: двокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відзив на позов стороною відповідача не подавався.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просила суд позов задовольнити.

Решта учасників процесу, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, стороною відповідача неодноразово подавались безпідставні клопотання про відкладення розгляду справи. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін, які не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 , розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України )

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 листопада 2019р. (а.с. 20), після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , власниками квартири АДРЕСА_1 є сторони, у наступних частках:

- позивачка ОСОБА_2 - частина;

- позивачки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_5 по 1/6 частині кожній.

Звертаючись до суду з вказаним позовом сторона позивачів зазначала, що відповідачка в квартирі не проживає та не зареєстрована, частка яка належить їй на праві власності не може бути виділена в натурі, а тому враховуючи неподільність квартири та незначний розмір частки відповідачки у спірній квартирі, спільне володіння та користування квартирою неможливе.

Згідно з Висновком про оцінку майна № 18-210323-098 ТОВ «Екфард» (а.с. 29-42), частка, що оцінювалося оцінювачем становить 1/1, ринкова вартість спірної квартири становить - 1030000,0 грн.; дата оцінки - 23 березня 2021р.; термін дії - звіту - 6 місяців від дати оцінки.

09 квітня 2021р. на депозитний рахунок Шевченківського районного суду м. Києва позивачка ОСОБА_2 внесла 171666,7 грн., з вказаним позовом до суду сторона позивачів звернулася 12 травня 2021р.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості.

Положеннями ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 ст. 358 цього Кодексу, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння й користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012р. в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018р. в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019р. по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18).

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідачка має зареєстровані права спільної часткової власності на житлові приміщення (а.с. 43-46), при цьому її частка становить по 1/12 частин: квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 ; по 1/24 частин: квартира АДРЕСА_5 , квартира АДРЕСА_6 , проте чи є придатними для проживання ці квартири суду надано доказів не було.

Крім того, суду не надано доказів, що спільне володіння й користування майном є неможливим.

При зверненні до суду з вказаним позовом, сторона позивачів просила суд припинити право спільної часткової власності відповідачки на належну їй 1/6 частину спірної квартири, і визнати за позивачами право власності по 1/18 частин цієї квартири.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

При зверненні до суду з вказаним позовом, сторона позивачів не заявляла вимоги про стягнення з позивачів на користь відповідачки вартості належної відповідачці 1/6 частини квартири, в разі задоволення судом вимоги про припинення права спільної часткової власності відповідачки на цю 1/6 частину спірної квартири. В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 не могла пояснити суду, чому такі вимоги не були заявлені, враховуючи положення вищенаведених норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України.

Крім того, на час ухвалення рішення по справі, поданий стороною позивачів звіт про оцінку майна втратив свою чинність.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають, при цьому судом враховані правові позиції Верховного Суду, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018р. у справі

№ 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018р. у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18), від 09 жовтня 2019р. в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 6, 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. 10 Загальної декларації прав людини; ст. ст. 317, 319, 322, 356, 360, 365 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), яка діє в свої інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ) про припинення права власності на частку квартири; визнання право власності на частку квартири - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 червня 2023р.

Суддя: