ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/8581/21 Номер провадження 22-ц/814/449/23Головуючий у 1-й інстанції Задорожна А.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року, ухвалене суддею Задорожною А.М., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просила суд визнати стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу спільного майна подружжя 115 000 грн., судові витрати у розмірі 8 150 грн., з яких 7 000 грн. витрати на правничу допомогу, 1150 грн. судовий збір.

19.08.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя зі збільшеними позовними вимогами, в якій ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь у порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок відмови від прав на частку в автомобілі та у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вартості спільного набутого у шлюбі майна у розмірі 234 343,50 грн., стягнути судові витрати у розмірі 9 344 грн., з яких 7 000 витрати на правничу допомогу, 2 344 грн. судовий збір (а.с. 61-62).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 грудня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 05 липня 2021 року було розірвано. За час шлюбу сторонами придбано у спільну сумісну власність майно: квартира - за договором купівлі-продажу від 28.03.2007, загальною площею - 21,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та транспортний засіб - на підставі довідки-рахунка ДПІ №382190 від 24.07.2012 року «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . З відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна та оскільки воно було придбано у період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому просить суд поділити вищевказане майно, шляхом компенсації грошових коштів за належну їй 1/2 частину спільно набутого в шлюбі майна, у зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля та квартири у розмірі 234 343,50 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року позовна заява - задоволена.

Поділено спільне майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_2 та автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість належної їй 1/2 частки в спільному майні подружжя у розмірі 234 343,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. та судові витрати у розмірі 2 344 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд визнав спірні квартиру та автомобіль об`єктами спільної сумісної власності, оскільки вони придбані за час шлюбних відносин та за спільні кошти подружжя. При визначенні суми грошової компенсації за 1/2 частини спірної квартири та 1/2 частини автомобіля «CHEVROLET LACETTI» суд взяв до уваги ринкову вартість квартири і автомобіля, зазначену позивачем, у розмірі 305 287 грн., 163 400 грн. відповідно, яка відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. При цьому, суд звернув увагу, що відповідач з урахуванням наявних у справі доказів та пред`явлених позовних вимог, не був позбавлений можливості на спростування доводів позивача в частині вартості квартири та автомобіля, самостійно надати суду докази на спростування визначення вартості вказаного майна. Вимоги позивача про її право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири та 1/2 частини автомобіля є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, з урахуванням принципу рівності часток.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не визнавалися позовні вимоги, він категорично заперечує проти позову, суд не вислухав його пояснення, про судові засідання, призначені на 18.10.2021 року та 22.11.2021 року він належним чином не був повідомлений, попередні судові засідання були відкладені за його клопотанням, оскільки він мав намір подати зустрічний позов про визнання зазначеного майна його особистою власністю. Стосовно придбання спірної квартири вказує, що дійсно у період шлюбу 28.03.2007 року була придбана квартира, але за особисті кошти, точніше за кошти його та його матері, оскільки за два дні 26.03.2007 року ним та його матір`ю була продана їх спільна квартира АДРЕСА_3 за 228 765 грн., що склало 45 300 доларів США та за виручені кошти особисті кошти у розмірі 103 525 грн. була придбана спірна квартира. Позивач ОСОБА_2 знаходилася на його утриманні, свого доходу не мала. Вказує, що відповідно до ст. 60 СК України зазначена квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу. Стосовно стягнення коштів за частину автомобіля, то він дійсно був придбаний у період шлюбу, однак 21.10.2021 року за згодою позивача він був проданий за 49 000 грн. і позивач отримала свою частину коштів, копія договору купівлі-продажу буде надана у подальшому, оскільки знаходиться в МРЕО. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу вказує, що стороною позивача не надано суду розрахунку витрат з обгрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, представник позивача адвокат Кайдашов В.С. надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача (а.с. 141), відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 31.05.2023 року судової повістки про виклик у цивільній справі на його офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 139). Заяв та клопотань про від відповідача про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебували у шлюбі з 02.12.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №1237 (а.с. 9).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 76-78).

У період шлюбу 28.03.2007 року за договором купівлі-продажу сторони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати, житлова площа квартири 11,7 кв.м., загальна площа 21,8 кв.м. Право власності на квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєда Т.Д. за відповідачем (а.с. 11-14).

Також, за час зареєстрованого шлюбу подружжям придбано автомобіль «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , реєстрація якого, відповідно до інформаційного листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) від 09.04.2021 за №31/20-1228, проводилася на підставі довідки-рахунку серії ДПІ номер 382190 від 24.07.2012 ТФ «Полюс» на відповідача (а.с. 15).

Згідно звіту про оцінку майна від 04.05.2021 року, ринкова вартість квартири, загальною площею 21,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , складає, без ПДВ: 305 287 грн. (а.с. 17).

Згідно звіту про середню ринкову вартість транспортного засобу від 06.05.2021 року середня ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , станом на 06.05.2021 року складає: 163 368,08 грн. Прийнято ціну з округленням 163 400 грн. (а.с. 18-23).

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст. 364 ЦК України.

В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники, при здійсненні зазначених правомочностей, мають рівні права.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

В частині вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 15.04.2021 адвокатом Долбовською А.В. прийнято від ОСОБА_2 7 000 грн. на підставі договору про надання правничої допомоги №15/04/21-1 від 15.04.2021 року (а.с. 27).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про поділ майна, проте, по справі вбачається неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача у порядку поділу спільного майна подружжя в рахунок відмови від прав на частку в автомобілі та у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вартості спільного набутого у шлюбі майна у розмірі 234 343,50 грн. та судових витрат у розмірі 9 344 грн., з яких 7 000 витрати на правничу допомогу, 2344 грн. судовий збір

По справі вбачається, що у судове засідання 22.11.2021 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився (а.с. 79), матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у вказаний день.

Згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесувального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки вбачається, що справа розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, і він обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому вказане порушення процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового судового рішення.

Виходячи з решти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 02.12.2000 року, який заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року розірвано.

У період шлюбу 28.03.2007 року за договором купівлі-продажу сторони придбали квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати, житлова площа квартири 11,7 кв.м., загальна площа 21,8 кв.м., право власності на яку зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бєсєда Т.Д. за відповідачем ОСОБА_1 , а також автомобіль «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , реєстрація якого, відповідно до інформаційного листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГСЦ МВС) від 09.04.2021 за №31/20-1228, проводилася на підставі довідки-рахунку серії ДПІ номер 382190 від 24.07.2012 ТФ «Полюс» на відповідача ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно звіту про оцінку майна від 04.05.2021 року, ринкова вартість квартири, загальною площею 21,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , складає, без ПДВ: 305 287 грн. (а.с. 17).

Згідно звіту про середню ринкову вартість транспортного засобу від 06.05.2021 року середня ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , станом на 06.05.2021 року складає: 163 368,08 грн., прийнято ціну з округленням 163 400 грн. (а.с. 18-23).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Статтею 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до статті 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статі 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.03.2007 року, квартира АДРЕСА_2 , придбана на ім`я ОСОБА_1 за ціною 103 525 грн. (п.2.1. договору). Всю суму отримав продавець від покупця до підписання цього договору (п.2.2. договору).

Пункт 4.2. договору передбачає, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину.

Згідно п.4.6. цього договору, цей договір укладено покупцем за згодою другого подружжя ОСОБА_2 , справжність підпису якої на заяві, що містить її згоду на купівлю квартири, засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Т.Д. 28.03.2007 року по реєстру №кпд-1344.

Цей договір підписаний ОСОБА_1 .

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні.

Таким чином, при нотаріальному посвідченні договору відповідач ОСОБА_1 не повідомляв нотаріусу, що придбаває квартиру як особисту приватну власність, не просив визначити статус спірної квартири у договорі як його приватне майно, договір від 28.03.2007 року не містить жодних застережень, сторонам договору роз`яснено правові наслідки його укладення.

Надання згоди іншим подружжям ОСОБА_3 на укладення договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2007 року свідчить про те, що гроші, які витрачаються на придбання вказаної нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя, а придбана нерухомість також буде об`єктом спільної сумісної власності як така, що набувається ними під час шлюбу в інтересах сім`ї. Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто, ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Як вбачається по справі, відповідач ОСОБА_1 не пред`являв зустрічних вимог щодо спірної квартири.

Ухвалою суду першої інстанції від 19.05.2021 року відкрито провадження у даній справі, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 23.06.2021 року о 10-00 год, з повідомленням сторін (а.с. 32).

Згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 20.05.2021 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Ця адреса відповідача вказана у позовній заяві. Судова повістка на 23.06.2021 року о 10-00 год., надіслана за вказаною адресою відповідача, повернулася не врученою з причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 47). Повторно судова повістка на 19.07.2021 року о 10-00 год., надіслана за вказаною адресою відповідача, повернулася не врученою з причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41).

Згідно п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування, повідомленою цією особою суду.

16.07.2021 року відповідач ОСОБА_1 подав суду першої інстанції заяву про відкладення справи розглядом, призначеної на 19.07.2021 року, в якій вказав свою адресу: АДРЕСА_1 , у зв`язку з виїздом за межі м. Харкова, просив направляти йому SMS-повідомлення (а.с. 42).

20.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 подав повторно заяву про перенесення розгляду справи, призначеної на 20.09.2021 року, у зв`язку з отриманням позову та укладенням договору з адвокатом (а.с. 65).

20.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 згідно супровідного листа особисто отримав ухвалу суду від 19.05.2021 року, судову повістку, копію позовної заяви з додатками, про що свідчить його підпис (а.с. 66). У судове засідання 18.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився (а.с.73). У судовому засіданні 22.11.2021 року справа розглянута по суті.

Таким чином, по справі вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , який отримав 20.09.2021 року під розписку ухвалу суду від 19.05.2021 року, судову повістку, копію позовної заяви з додатками, знав про те, що у провадженні суду перебуває дана цивільна справа, до 22.11.2021 року мав достатньо часу пред`явити зустрічний позов, якщо дійсно мав такий намір, проте, таким процесуальним правом не скористався. Відзив на позов також ним не подавався.

Щодо обставин придбання спірного автомобіля, то по справі вбачається, що він придбаний подружжям ОСОБА_4 у період шлюбу, тобто є спільним майном подружжя.

Відповідачем не заявлено зустрічних вимог щодо спірного автомобіля, відзив на позов ним не подано.

Виходячи з того, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що у даній справі відповідач, на якого покладено обов`язок спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, не надав належних та допустимих доказів на її спростування. Відомостями, які містяться у договорі купівлі-продажу квартири, та матеріалами справи підтверджується, що спірна квартира придбана за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, проте заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Отже, відповідач у суді першої інстанції не заявляв про джерело походження грошових коштів на придбання спірної квартири, не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів того, що отримані від продажу квартири грошові кошти були витрачені ним саме на придбання спірної квартири. Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не визнавалися позовні вимоги, що він категорично заперечував проти позову, що суд не вислухав його пояснення, що він мав намір подати зустрічний позов про визнання зазначеного майна його особистою власністю, то ці доводи не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, як зазначено вище.

Доводи апеляційної скарги стосовно придбання спірної квартири у період шлюбу 28.03.2007 року за особисті кошти, зокрема, за кошти відповідача та його матері, т.я. за два дні 26.03.2007 року ним та його матір`ю була продана їх спільна квартира АДРЕСА_3 за 228 765 грн., що склало 45 300 доларів США та за виручені кошти особисті кошти у розмірі 103 525 грн. була придбана спірна квартира, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для відмови у позові, оскільки відповідач ОСОБА_1 без поважних причин не надав суду першої інстанції для дослідження договір купівлі-продажу від 26.03.2007 року, зустрічних вимог щодо квартири не пред`являв, квартира придбана у шлюбі за згодою іншого подружжя позивача, в інтересах сім`ї, покупець ОСОБА_1 повинен був розуміти, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , а отримання нотаріально посвідченої згоди його дружини на придбання спірної квартири свідчить про придбання квартири у шлюбі в інтересах сім`ї, також про правові наслідки укладеного договору купівлі-продажу спірної квартири від 28.03.2007 року ОСОБА_1 було роз`яснено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 знаходилася на його утриманні, свого доходу не мала, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині то чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 60 СК України зазначена квартира не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу, то відповідачем зустрічні вимоги у справі не заявлені.

Доводи апеляційної скарги стосовно стягнення коштів за частину автомобіля, то він дійсно був придбаний у період шлюбу, однак 21.10.2021 року за згодою позивача він був проданий за 49 000 грн. і позивач отримала свою частину коштів, копія договору купівлі-продажу буде надана у подальшому, оскільки знаходиться в МРЕО, то ці доводи також не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. До апеляційної скарги ОСОБА_1 надав копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ (автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 21.10.2021 року на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 109). Договір купівлі-продажу автомобіля не було надано суду. Вбачається, що автомобіль був проданий 21.10.2021 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 року. У справі відсутні докази відносно того, що автомобіль продано за згодою позивача та що вона отримала свою частину коштів від його продажі.

Доводи апеляційної скарги стосовно стягнення витрат на правову допомогу, а саме, що стороною позивача не надано суду розрахунку витрат з обгрунтуванням часу, затраченого на надання адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги, не надано акту про прийняття цих послуг (виконаних робіт), а також належних доказів на підтвердження їх оплати, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивача надано договір про надання правової допомоги №15/04/21-1 від 15.04.2021 року, в п.1.3. якого вказано, що вартість послуг за цим договором становить 7 000,00 грн. за підготовку документів до суду першої інстанції та консультування по справі про поділ майна подружжя, що сплачені в день підписання договору (а.с. 24). У позовній заяві та у позовній заяві збільшених вимог позивач вказувала, що розмір витрат на правничу допомогу складає 7 000,00 грн., що відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

По справі вбачається, що позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір всього у розмірі 2 344,00 гр. (а.с. 3,60) та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. (а.с. 27), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача всього у розмірі 9 344 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 376 ч.3 п.3, 381-384ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_2 та автомобіля «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість належної їй 1/2 частки у спільному майні подружжя у розмірі 234 343,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 9 344 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов