Справа №2-3824/03
Номер провадження 6/337/246/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ), представник стягувача: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), боржник: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований: АДРЕСА_2 ), зацікавлена особа Центральний відділ державної виконавчої служби м.Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, м.Запоріжжя, вул. Брюллова буд. 5) про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання,

В С Т А Н О В И В:

Представник стягувача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2003 зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з частини від його заробітку (доходу) щомісячно до 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, а саме з 07.06.2011 року. На виконання зазначеної постанови Хортицький районний суд м.Запоріжжя видав виконавчий лист № 2-3824 від 17.12.2003.

З зазначеним виконавчим листом стягувачка звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя, де було відкрито виконавче провадження №9387282. Через тривале невиконання боржником своїх зобов`язань, 27 вересня 2023 року стягувачка звернулась до державної виконавчої служби, де їй повідомили, що виконавчого листа на виконанні не має через його повернення, та надали копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2019.

Після виявлення таких обставин стягувачка звернулась зі скаргою до начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на яку отримала відповідь від 27.10.2023 року №84325/10. Зазначеною відповіддю повідомлено, що виконавче провадження за результатами перевірки майнового стану боржника, постановою державного виконавця від 12.09.2019 завершене на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності майна , на яке згідно закону можливо звернути стягнення до досягнення повноліття дитини.

Заборгованість на момент повноліття дитини згідно з розрахунку заборгованості від 08.05.2018 року склала 47214,56 грн. Виконавчий документ разом з постановою державного виконавця повернений стягувачці за адресою, визначеною у виконавчому документі, проте надати підтвердження направлення оригіналів виконавчих документів не вбачається можливим у зв`язку зі знищенням реєстру поштових відправлень по 2019 рік включно, оскільки строк зберігання становить 1 рік. Фактично відповідь зводиться до пропозиції звернення із виконавчим документом повторно. Постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачці від 12.09.2019 самою стягувачкою фактично отримано лише 27.09.2023 року, про що зроблено відмітку на екземплярі, який залишився у зацікавленої особи. При цьому стягувачка отримала лише постанову, виконавчий документ їй не повернули.

Оригінал виконавчого листа стягувачкою не отримувався, на поштову адресу не надходив, можливо його було втрачено. Стягувачка взагалі не знала про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачці від 12.09.2019, яка винесена з порушення діючого законодавства, унеможливила виконання рішення суду.

19.12.2023 року представник заявника надав заяву про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа та видачу дубліката виконавчого листа (уточнена з урахування відповіді зацікавленої особи), в якій зазначив згідно листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), в постанові про повернення виконавчого документа помилково зазначено номер виконавчого документу та дата його видачі, слід вірним вважати 2-904 від 25.05.2021 року, виконавчий лист №2-3824 було повернуто до суду.

Представник стягувачки та стягувачка в судове засідання не прибули, стягувачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Боржник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Заінтересована особа в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву необґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя (справа 2-3824/03) від 25.05.2011 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.05.2011 року по справі 2-904/11 зменшений розмір аліментів, стягнутих постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.12.2003 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини від його заробітку /доходу/ щомісячно до 1/5 частини від всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, але менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

15.06.2011 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя відкликаний без виконання виконавчий лист по справі 2-3824/03 та надісланий на виконання виконавчий лист 2-904/11до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя, де було відкрито виконавче провадження №9387282.

27 вересня 2023 року стягувач отримала відповідь державної виконавчої служби щодо невиконання рішення суду та копію постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2019.

27.10.2023 року ОСОБА_1 на свою скаргу отримала відповідь начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №84325/10, якою останню повідомлено, що виконавче провадження за результатами перевірки майнового стану боржника, постановою державного виконавця від 12.09.2019 завершене на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності майна на яке згідно закону можливо звернути стягнення до досягнення повноліття дитини. Заборгованість на момент повноліття дитини згідно з розрахунку заборгованості від 08.05.2018 року склала 47214,56 грн. Виконавчий документ разом з постановою державного виконавця повернений стягувачу за адресою, зазначеною у виконавчому документі, проте надати підтвердження направлення оригіналів виконавчих документів не вбачається можливим у зв`язку з знищенням реєстру поштових відправлень по 2019 рік включно, строк зберігання яких становить 1 рік.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п. 9, 10 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції

Суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що судове рішення не виконано, оригінал вказаного виконавчого листа втрачено. При цьому, судом враховується, що чинний ЦПК України не передбачає надання оцінки обставинам втрати виконавчого листа та видачу дублікату виконавчого листа не ставить у залежність від поважності причин такої втрати.

Оцінюючи докази та враховуючи обставини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, які визнані судом поважними, суд вважає, що строк для звернення виконавчого документу до виконання заявниця пропустила з поважних причин, насамперед, через винесення постанови про повернення виконавчого листа державним виконавцем у зв`язку з відсутністю у боржника майна, при цьому, за неспростованими доводами, оригінал виконавчого листа не отримала суд вважає за необхідне задовольнити заяву про видачу дубліката виконавчого листа та поновити строк заявниці на пред`явлення виконавчих документів до виконання і почати його перебіг відповідно до згаданої вище інструкції в загальному порядку, тобто 3 роки з дня набрання цією ухвалою суду чинності.

Керуючись ст.433 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа, виданого Хортицьким районним судом міста Запоріжжя від 25.05.2011 у цивільній справі № 2-904 за яким зменшено розмір аліментів, стягнутих постановою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16.12.2003, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на утримання -дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до 1/5 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст виготовлено 21.12.2023.

Суддя Л.Г. Салтан