Справа №760/2618/23 2/760/4516/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинська Л.А. про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить суд визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина за законом та Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 18.01.2022 заведено спадкову справу №33/2022. Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її рідні доньки - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки БТІ від 21.02.2022, за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за життя ОСОБА_3 , було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що після смерті матері, звернулась до державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинської Л.А. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала її матері до дня смерті.

Однак, 07.11.2022 нотаріусом винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - на частку в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що в правовстановлюючому документі, договорі міни, не визначено яка частка квартири належала померлій, тому не можливо визначити склад спадкового майна.

Позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Зазначає, що договір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю за життя спадкодавцем укладено не було.

Вказує, що іншим способом ніж за рішенням суду вона не може реалізувати свої права на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити позов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою суду від 07.02.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків.

05.04.2023, на виконання вимог ухвали суду від 07.02.2023, до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.04.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

27.04.2023 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач визнає позовні вимоги, підтверджує те, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договороів про поділ майна, що є спільною сумісною власністю укладено не було, не заперечує проти задоволення позову.

Ухвалою суду від 19.06.2023 витребувано від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.08.2023 до суду від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справ №33/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Сторони та інші учасники у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Від позивача та відповідача 11.09.2023 надійшли заяви про розгляд справи у їз відсутність. Від Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори 28.08.2023 надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) від 11 листопада 2021 року, серії НОМЕР_1 .

На підставі поданої 18.01.2022 ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Івасішиним С.В. було відкрито спадкову справу № 33/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі №71117293 від 10.01.2023 та №71117244 від 10.01.2023, довідки Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори №379/02-14 від 31.01.2023, спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину.

Згідно договору міни від 04.11.1993, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Остапенко С.Р. за реєстровим №2с-1095, вбачається, що за життя спадкодавцем ОСОБА_3 , обміняно належні їм з дочкою ОСОБА_2 55/100 частин квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_2 на належну ОСОБА_4 квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» №2331 від 21.02.2023, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №3 від 04.11.1993, №2с-1095 та зареєстрованого в Бюро 10.11.1993 за реєстровим №667/33782.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинської Л.А. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки у правовстановлюючому документі - договорі міни не визначено, яка саме частка квартири належить померлій, тому неможливо встановити склад спадкового майна.

У зв`язку з чим у позивачки виникло право захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності спадкоємця на спадкове майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина, не залежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За змістом ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно з п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.368, 370, 372 ЦК України, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності на підставі договору міни від 04.11.1993 належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, як було встановлено судом, позивачка у визначений законом шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом.

Отже, враховуючи рівність часток кожного із спадкоємців у спадщині за законом, належить право на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Натомість, позивачці було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину - частину квартири АДРЕСА_1 , з підстав неможливості визначити частки в спільній сумісні власності ОСОБА_2 та померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав визначено ст.16 ЦК України.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України вона обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права.

При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Оскільки позасудовий порядок захисту прав позивача вичерпано, при цьому, як було встановлено судом, 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 за життя належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі договору міни, позивач ОСОБА_1 у встановлений законом строк прийняла спадщину на частку у спадковому майні за законом після смерті матері ОСОБА_3 у зв`язку з чим, має право на спадкування 1/4 частини вказаної квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечував. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Керуючисьст.ст. 11,15, 16, 355, 368, 372,1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1261, 1268, 1269 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.