КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/9386/21

04 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Марч Олени Вікторівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок незаконного кримінального переслідування,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 21 січня 2016 року прокуратура Київської області повідомила їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, в кримінальному провадженні № 0000063, яке направлене до суду з обвинувальним актом 27 липня 2016 року.

Вказувала, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року, її виправдано за пред`явленим їй обвинуваченням.

Зазначала, що загалом перебувала під слідством та судом 2 роки 9 місяців та 17 днів, а саме: з 21 січня 2016 року (дата повідомлення їй про підозру у вчиненні злочину) і до 06 листопада 2018 року (дата постановлення ухвали Київським апеляційним судом). З урахуванням того, що ухвала суду апеляційної інстанції оскаржена прокуратурою до Верховного Суду, загальний період її переслідування тривав 3 роки 6 місяців і 5 днів.

Вважає, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що через незаконні дії органів досудового слідства та прокуратури, нехтування вимог кримінально-процесуального законодавства, залишення без розгляду її численних клопотань, їй була пред`явлена необґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому вона була змушена весь свій час витрачати на доведення своєї невинуватості, спростування безпідставних звинувачень і відновлення справедливості. Все це негативно вплинуло на її відносини з оточуючими, вона перестала виходити на вулицю. Крім того, наслідком незаконного кримінального переслідування стало і її звільнення з роботи. Протягом шести років вона не могла влаштуватися на іншу роботу, оскільки притягалася до кримінальної відповідальності. Лише у липні 2020 року їй було видано довідку МВС серії ІІА № 1822089 про те, що станом на 04 липня 2020 року вона до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, послалась на висновок експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 276/2768/21-27 від 10 вересня 2021 року, за змістом якого ОСОБА_1 з психологічної точки зору завдано моральної шкоди, а рекомендована сума грошової компенсації заподіяної моральної шкоди може дорівнювати грошовому еквіваленту 540 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Вказувала також, що їй заподіяно майнову шкоду, яка полягає у витратах на юридичну допомогу, проїзд, оплату житлово-комунальних послуг, проведення експертизи, у втратах заробітної плати та несплачених платежах на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи вище викладене, просила суд стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 240 000 грн. відшкодування моральної шкоди та 2 921 334 грн.77 коп. відшкодування матеріальної шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди;

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Марч О.В. подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції порушено право позивача на ефективний юридичний захист та адекватне відшкодування спричиненої шкоди, а стягнуті судом кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди є меншими від мінімального розміру, гарантованого державою.

Вказує на те, що чинним законодавством передбачено, що моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню у розмірі, який обраховується відповідно до тривалості періоду незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, з урахуванням вказаних вимог законодавства, при вирішенні питання щодо розміру стягнення моральної шкоди суд зобов`язаний виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи, в кратному співвідношення до строку перебування особи під слідством та судом.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом упродовж 1 021 дня, або 2 років 9 місяців та 17 днів, а саме: з 21 січня 2016 року (дата повідомлення Їй про підозру у вчиненні злочину) і до 06 листопада 2018 року (дата постановлення ухвали Київським апеляційним судом).

Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 жовтня 2022 року мінімальна заробітна плата становить 6 700 гривень. Таким чином, гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за 33,5 місяців, з урахуванням мінімального розміру заробітної плати (6 700 грн.), становить суму 224 450 грн.

Чинним законодавством не передбачено можливість зменшувати визначений мінімальний розмір моральної шкоди, гарантований державою, а тому при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. судом першої інстанції порушено правило ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказує на те, що суд першої інстанції не обґрунтував відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення вартості витрат на оплату послуг адвокатів та проведення судової психологічної експертизи на загальну суму 40 714 гри. 70 коп. (розрахунок таблиця 1); витрат на отримання матеріалів у кримінальному провадженні (судовий збір, комісія банку) на суму 986 гри 27 коп. (розрахунок таблиця 4) та інших витрат.

22 травня 2023 року представник відповідача Державної казначейської служби Жилін Олександр Федорович подав до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що не підтримує доводи апеляційної скарги, проте також не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Вказує на те, що суд першої інстанції не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості відповідачів Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області та Броварської місцевої прокуратури Київської області, які, на думку позивачки, завдали їй шкоди, натомість, позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі зазначених вище органів як співвідповідачів не заявляв, а відтак Казначейство вважає, що незалучення до участі у справі особи як співвідповідача, є підставою для відмови у позові.

Зазначає, що казначейство не є учасником спірних правовідносин та не має жодних фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Безпідставними вважає твердження представника позивача про те, що суд першої інстанції не врахував висновок експерта Кропивницького відділення Київського науково- дослідного інституту судових експертиз № 276/2768/21-27 від 10.09.2021, згідно якого розмір моральної шкоди складає 540 мінімальних заробітних плат, так як суд зазначив, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами.

З огляду на вище викладене, вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні правильно звернув увагу, що «Висновок на переконання суду не містить докладного опису досліджень по кожному критерію визначення розміру моральної шкоди щодо кожної з обставин, які мали місце під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи щодо позивача.

З урахуванням вище викладеного, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Марч О.В задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок незаконного кримінального переслідування.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 та її представник адвокат Марч О. В. подали до Верховного Суду касаційні скарги на вказані судові рішення та просили їх скасувати як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому ОСОБА_1 просила справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, а її адвокат просила ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року касаційні скарги ОСОБА_1 та її адвоката Марч Олени Вікторівни задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В жовтні 2023 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок незаконного кримінального переслідування надійшла до Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Марч Олена Вікторівна повністю підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлений, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2015 року прокурором Броварської міжрайонної прокуратури на підставі матеріалів перевірки, що надійшли з Броварського РВ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 внесено відомості про вчинення посадовими особами Броварської РДА кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за внесення недостовірних відомостей до актів обстеження приймальних пунктів брухту чорних та кольорових металів №№ 85, 86 від 23.07.2014, виданих ТОВ «ПРОФ - Сталь». (т. 1 а.с. 4-7)

19 травня 2015 року Броварським міжрайонним прокурором Олефіренком Р.Ю. визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 0000063 у складі старшого прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Гузя А.Г. (старший групи), старшого прокурора Броварської міжрайонної прокуратури Щеннікової Г.О. (т. 1 а.с. 13)

11 грудня 2015 року начальником відділення слідчого відділу Броварського ВП ГУ НП в Київській області Громадським Б.А. доручено розслідування кримінального провадження № 0000063 слідчому СВ Броварського МВ ГУМВС України в Київській області Лобку Ю.В., слідчому СВ Броварського МВ ГУМВС України в Київській області Зінченко Я.Ю. (т. 1 а.с. 15)

14 грудня 2015 року до ЄРДР внесено відомості за № 0004660, встановлені у ході розслідування кримінального провадження № 0000063, про те, що ОСОБА_2 20.09.2013 року підписано акти № 58 та № 59 обстеження місцевими державними адміністраціями спеціалізованих підприємств, їх приймальних пунктів та приймальних пунктів спеціалізованих металургійних переробних підприємств. (т. 1 а.с. 18)

21 січня 2016 року слідчим СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Зінченко Я.Ю. у порядку ст.ст. 278, 111, 112 КПК України ОСОБА_1 заочно вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. (т. 1 а.с. 62)

25 січня 2016 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Щербюком В.П. матеріали кримінальних проваджень № 0000063 тa № 0004660 об`єднані в одне провадження та об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 0000063 (т. 1 а.с. 8-12)

09 лютого 2016 року слідчим СВ Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Зінченком Я.Ю. подано Броварському місцевому прокурору Котяшу А. 1. клопотання про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців, тобто, до 15.03.2016 року (т. 1 а.с. 95-121)

15 березня 2016 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Кілімченко С.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000063 в частині повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. (т. 1 а.с. 126- 130)

15 березня 2016 року обґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження № 0000063 перевірено виконувачем обов`язків керівника Броварської місцевої прокуратури Подгорцем С.

Згідно з висновком про обґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження № 0000063 постанова є законною та обґрунтованою. (т. 1 а.с. 131-134)

28 квітня 2016 року заступником прокурора Київської області Колесником О.В постанова про закриття кримінального провадження № 0000063 скасована та кримінальне провадження направлено для організації подальшого досудового розслідування керівнику Броварської місцевої прокуратури Київської області, яка у свою чергу направили його для здійснення досудового розслідування до слідчого відділу Броварського ВП ГУ НП в Київській області. (т. 1 а.с. 136- 138)

28 квітня 2016 року за клопотанням прокурора Броварської місцевої прокуратури Щербюка В.П. від 21.04.2016 року заступником прокурора Київської області Колесником О.В продовжено строк досудового розслідування до чотирьох місяців, тобто, до 28.05.2016 року. (т. 1 а.с. 142-145)

27 травня 2016 року клопотання прокурора Броварської місцевої прокуратури Пербюка В.П. від 23.05.2016 задоволено. Заступником прокурора Київської області Бендиком Я.М. продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто, до 28.06.2016 року (т. 1 а.с. 170-173).

30 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Генеральної прокуратури України (вх. № 70), в якій повідомила про те, що подавала клопотання до Броварської місцевої прокуратури з вимогою перевірити її доводи щодо непричетності до вчинення кримінального правопорушення, оскільки на час підписання актів обстеження №№ 85, 86 перебувала за межами країни, а на час підписання актів №№ 58, 59 перебувала на лікарняному. У зверненні ОСОБА_1 зазначила, що офіційні документи щодо її відсутності на робочому місці перебувають у її особовій справі, яка, як їй відомо, вилучена у вересні-жовтні 2015 року працівниками прокуратури у ході досудового розслідування на підставі ухвали суду.

Незважаючи на наявні у слідства документи, їй заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. До звернення ОСОБА_1 додала копію клопотання до Броварської місцевої прокуратури від 25.04.2016 № 4767x-16. (т. 2 а.с. 1-4)

06 червня 2016 року Генеральною прокуратурою України Козачок О.В. повідомлено, що її звернення для розгляду направлено до прокуратури Київської області (лист № 04/2/3-p-16). (т. 2 а.с. 25)

07 червня 2016 року прокуратурою Київської області Козачок О.В. повідомлено, що її звернення для розгляду по суті направлено до Броварської місцевої прокуратури (лист N° 04/2-3951вих. 16). (т. 2 а.с. 26)

17 червня 2016 року Броварською місцевою прокуратурою ОСОБА_1 повідомлено, що її звернення розглянуто. Роз`яснено, що доводи, викладені у зверненні, не відносяться до переліку дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування відповідно до вимог ст. 303 КПК України, а можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді. (т. 2 а.с. 27)

25 липня 2016 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Теміровим Ч.М. у приміщенні прокуратури Київськой області за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000063, який погоджено та затверджено прокурором другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області Котковцем В.Н.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_1 обвинувачується у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Як зазначено в обвинувальному акті досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось слідчою групою у складі: старшого слідчого Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області Зінченко Яніни Юріївни, слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Темірова Черкаса Мукаїловича.

Згідно з обвинувальним актом нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювала група прокурорів у складі: прокурорів другого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Київської області Неділька Сергія Анатолійовича, Сухового Віктора Валерійовича, Котковця Валерія Наумовича, керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області Котяша Анадрія Івановича, першого заступника Броварської місцевої прокуратури Подгорця Сергія Васильовича, прокурорів Броварської місцевої прокуратури Щербюка Валерія Петровича та Кіліміченка Сергія Олеговича. (т. 2 а.с. 70-102)

28 липня 2016 року прокуратурою Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000063 направлено до Броварського міськрайонного суду Київської області (лист від 28.07.2016 N° 15/2-2вих-16). (т. 2 а.с. 103)

01 серпня 2016 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області у справі N6361/4314/16-к призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні на 09.08.2016 року. (т. 2 а.с. 104)

Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виправдано у пред`явленому обвинувачені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України в зв`язку з не доведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України.

11 січня 2018 року виправданою ОСОБА_1 подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017. В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просила її виправдати у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

12 січня 2018 року прокуратурою Київської області подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017 року.

15 січня 2018 року Броварською місцевою прокуратурою Київської області подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.12.2017 року.

06 листопада 2018 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від у справі №361/4314/16-к апеляційні скарги прокурорів, які брали участь в розгляді справи в суді першої інстанції, та обвинуваченої ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2017 року - без змін.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи за заявою адвоката Гардецького О.С. від 10 вересня 2021 року № 2767/2768/21-27 ситуація, яка пов`язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000063 від 19.05.2015 року для ОСОБА_1 дійсно була психотравмуючою.

Обставини які досліджується, а саме: притягненням до кримінальної відповідальності, а також проведенням інших слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000063 від 19.05.2015 року, є психотравмуючими для ОСОБА_1 та спричинили їй страждання (моральну шкоду).

Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації мав для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, що зумовило тривалі негативні зміни психоемоційної і соціальної сфер існування, втрачені життєві та професійні зв`язки, неможливість продовжувати звичне активне життя та плин буття особистості, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.

ОСОБА_1 у зв`язку з вищевказаною ситуацією з психологічної точки зору нанесено моральну шкоду. Рекомендована сума грошової компенсації, завданої ОСОБА_5 моральної шкоди, може дорівнювати грошовому еквіваленту 540 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Задовольняючи позов частково, стягуючи за рахунок коштів Державного бюджету з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що з урахуванням того, що позивачку виправдано за пред`явленим їй обвинуваченням, а також часу перебування її під слідством і судом й обсягу заподіяних їй моральних страждань, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Місцевий суд критично оцінив наданий позивачкою висновок експерта в частині визначення розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки наведені у висновку розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивачки і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2 921 334,77 грн., то вони не підлягають задоволенню через їх недоведеність, оскільки не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями органів досудового слідства та розглядом кримінальної справи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

- постановлення виправдувального вироку суду;

- встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

- закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

- закриття справи про адміністративне правопорушення.

Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним.

Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на такі групи:

1) реабілітуючі;

2) нереабілітуючі.

Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

До реабілітуючих підстав належать:

1)встановлена відсутність події кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 284 КПК).

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 284 КПК).

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати (пункт 3 частини першої статті 284 КПК).

Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але відсутні достатні докази, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним.

Причому висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті:

а) достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі);

б) вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості, які не можуть бути усунуті, на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості.

Незалежно від того, яка з вказаних вище обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою.

При закритті кримінального провадження на підставі не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати - провадження в цілому не закінчується, а продовжується, щоб встановити, хто в дійсності вчинив кримінальне правопорушення.

Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин можливе лише:

- при підтвердженні матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення;

- наявності в діянні складу кримінального правопорушення;

- причетності підозрюваного чи обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належать:

1) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою (пункт 4 частини першої статті 284 КПК);

2) помер підозрюваний, обвинувачений, за винятком випадків, коли провадження є необхідним для реабілітації померлого (пункт 5 частини першої статті 284 КПК);

3) існує вирок по тому ж обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому ж обвинуваченню (пункт 6 частини першої статті 284 КПК);

4) потерпілий, а у випадках передбачених КПК, - його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (пункт 7 частини першої статті 284 КПК);

5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу (пункт 8 частини першої статті 284 КПК).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що у позивачки ОСОБА_1 наявні підстави для відшкодування їй моральної шкоди за рахунок Держави, оскільки вироком Броварського міськрайонного суду Київської області її виправдано у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передьбаченого ч.1 ст. 366 КК України за недоведеністю в її діях складу вказаного злочину.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, за що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

З огляду на те, що позивач незаконно перебувала під слідством і судом 33 місяці та 17 днів, чим їй було завдано моральної шкоди, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» становить 230 000,00 грн.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки про те, що при визначенні відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З урахуванням тривалості перебування позивачки під слідством і судом, характеру вимушених змін у її житті, глибини її моральних страждань, колегія суддів вважає правильним визначити розмір відшкодування позивачці моральної шкоди в сумі 250 000,00 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування, завданої їй майнової шкоди, то колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що до майнової шкоди відноситься:

витрати на оплату послуг адвокатів та проведення судової психологічної експертизи на загальну суму 40 714 грн. 70 коп.;

витрати, пов`язані з прибуттям до слідчого, прокурора, суду упродовж 2015- 2021 років на загальну суму 72 376 грн.;

витрати на оплату житлово-комунальних послуг упродовж жовтня 2015 - вересня 2021 років на загальну суму 23 131 грн. 96 коп.;

інші витрати упродовж 2017 - 2021 років, на загальну суму 58 815 грн. 04 коп., у тому числі на: послуги зв`язку та інформатизації (телефон, Інтернет, пошта на суму 14 769 грн. 70 коп.;

придбання канцелярського приладдя, кодексів, паперу на суму 1 321 грн. 34 коп.

утримання автомобіля (придбання полісів обов`язкового страхування, запчастин) на суму 9 427 грн. 90 коп.;

особисте лікування на суму 32 309 грн. 83 коп.;

витрати на отримання матеріалів у кримінальному провадженні (судовий збір, комісія банку) на суму 986 грн. 27 коп.;

амортизація транспортного засобу за період з жовтня 2015 по вересень 2021 року на загальну суму 151 222 грн. 22 коп.;

втрачений заробіток та несплачені платежі на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з жовтня 2015 по вересень 2021 року на загальну суму 1 185 937 грн.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвокатів та проведення судової психологічної експертизи на загальну суму 40 714 грн. 70 коп. до суду першої інстанції позивачкою було надано копію договору про надання правової допомоги у кримінальних справах від 13 червня 2016 року, укладеного між адвокатом Рябченко Юлією Аврамівною та ОСОБА_1 .

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу при провадженні у кримінальній справі № 0000063.

Згідно умов п. 5.1 договору сторони погодили, що за надання правової допомоги підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар за домовленістю.

З акту прийому- передачі виконаних робіт від 15 січня 2017 року, підписаного між адвокатом Рябченко Юлією Аврамівною та ОСОБА_1 , вбачається, що адвокатом було надано послуги: досудове слідство у кримінальній справі № 000063, присутність при допиті та наданні пояснень 13.06.2016 року, 15.06.2016 року, вручення обвинувального акта ОСОБА_1 , 25.07.2016 року ознайомлення з матеріалами досудового слідства, вартість послуг становить 4 500,00 грн.

Відповідно до акту приймання - передачі виконаних робіт від 16 січня 2017 року, підписаного між адвокатом Рябченко Юлією Аврамівною та ОСОБА_1, адвокатом було надано послуги: судове слідство у кримінальній справі № 000063, судові засідання: 17.10.2016 року, 28.10.2016 року, 02.11.2016 року, 11.11.2016 року, 24.11.2016 року, 02.12.2016 року, 09.12.2016 року, 20.12.2016 року вартість послуг становить 12 000,00 грн.

17 жовтня 2016 року та 16 січня 2017 року між адвокатом Рябченко Юлією Аврамівною та ОСОБА_1 було укладено договори про надання правової допомоги (у кримінальних справах). Відповідно до умов зазначених договорів сторони погодили, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу при провадженні у кримінальній справі № 0000063.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони погодили, що за надання правової допомоги підзахисний зобов`язується виплатити адвокату гонорар за домовленістю.

Згідно акту прийому- передачі виконаних робіт від 13 червня 2017 року, підписаного між адвокатом Рябченко Юлією Аврамівною та ОСОБА_1, адвокатом було надано послуги: судове слідство у кримінальній справі № 000063, судові засідання: 17.01.2017 року, 30.01.2017 року, 24.02.2017 року, 27.04.2017 року, 13.06.2017 року вартість послуг становить 3 895,00 грн.

11 січня 2018 року між адвокатом Павлій Андрієм Григоровичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 1.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору сторони погодили, що адвокат надає правову допомогу клієнту відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі цього договору та зобов`язується здійснити захист клієнта, представництво його інтересів або надати йому інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується здійснити оплату за падання правової допомоги та авансувати фактичні витрати, необхідні для виконання договору у порядку та строки обумовлені цим договором.

Сторони погодили, що на виконання умов даного договору клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн. в момент укладення договору. Розмір гонорару може бути змінено шляхом укладення додаткової угоди.

14 грудня 2018 року між адвокатом Павлій Андрієм Григоровичем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору сторони погодили, що адвокат надає правову допомогу клієнту відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі цього договору та зобов`язується здійснити захист клієнта, представництво його інтересів або надати йому інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується здійснити оплату за падання правової допомоги та авансувати фактичні витрати, необхідні для виконання договору у порядку та строки обумовлені цим договором.

Сторони погодили, що на виконання умов даного договору клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн. в момент укладення договору. Розмір гонорару може бути змінено шляхом укладення додаткової угоди.

Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 14 грудня 2018 року сторони погодили, що на виконання п. 1.2. цього договору клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар із розрахунку 5000 грн. за одну годину надання правової допомоги, але не менше мінімального розміру, який дорівнює 3000 грн., у випадку меншого обсягу витраченого часу, та наданої в одному судовому засіданні правової допомоги, який виплачується авансом, до початку судового засідання.

11 січня 2018 року ОСОБА_1 було сплачено на рахунок адвокатського об`єднання 5 000,00 грн.

24 липня 2019 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок адвокатського об`єднання 3 000,00 грн.

14 грудня 2019 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок адвокатського об`єднання 4 000,00 грн.

З урахуванням наданих позивачкою доказів, колегія суддів приходить до висновку, що понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 32 395,00 грн. позивачкою обґрунтовано належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесених позивачкою витрат на проведення експертного дослідження нею було надано копію договору № 2767/2768/21-27 від 08 липня 2021 року відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе проведення експертного дослідження № 2767/2768/21-27 згідно зі зверненням замовника в інтересах ОСОБА_1 та відповідно до профілю діяльності інституту; надання послуг, зазначених у Переліку платних послуг, які надаються науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 2011 p. № 804, зі змінами).

Відповідно до умов договору сторони погодили, що визначені предметом цього договору послуги згідно зі ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» надаються за рахунок замовника.

Відповідно до п. 3.2 ціна послуг, що є предметом цього договору, становить 8 237,28 грн. в тому числі ПДВ- 1 372,88 грн.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що витрати, понесені позивачкою на оплату вартості проведення даної експертизи підлягають стягненню з держави на її користь.

Стосовно витрат, пов`язаних з прибуттям до слідчого, прокурора, суду упродовж 2015- 2021 років на загальну суму 72 376 грн.; витрат на оплату житлово-комунальних послуг упродовж жовтня 2015 - вересня 2021 років на загальну суму 23 131 грн. 96 коп.; інших витрат упродовж 2017 - 2021 років, на загальну суму 58 815 грн. 04 коп., у тому числі на: послуги зв`язку та інформатизації (телефон, Інтернет, пошта на суму 14 769 грн. 70 коп.; придбанням канцелярського приладдя, кодексів, паперу на суму 1 321 грн. 34 коп.; утримання автомобіля (придбання полісів обов`язкового страхування, запчастин) на суму 9 427 грн. 90 коп.; особисте лікування на суму 32 309 грн. 83 коп.; витрат на отримання матеріалів у кримінальному провадженні (судовий збір, комісія банку) на суму 986 грн. 27 коп.; амортизацію транспортного засобу за період з жовтня 2015 по вересень 2021 року на загальну суму 151 222 грн. 22 коп., колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинно-наслідковий зв`язок з розслідуванням та розглядом кримінального провадження, відкритого щодо позивачки та вказаними витратами.

Стосовно втраченого заробіток та несплачених платежі на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з жовтня 2015 по вересень 2021 року на загальну суму 1 185 937 грн. колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься заява позивачки від 27 серпня 2015 року відповідно до якої вона просить звільнити її з займаної посади начальника відділу економіки адміністрації за згодою сторін.

З викладеного вбачається, що позивачка на власний розсуд розпорядилась своїм правом на звернення до роботодавця з заявою про звільнення її з займаної посади, а тому в даному випадку позивачкою також не доведено наявність причинно-наслідковий зв`язку з розслідуванням та розглядом кримінального провадження, відкритого щодо позивачки та її звільнення з роботи за угодою сторін відповідно до розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 168-к від 18 вересня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Марч Олени Вікторівнипідлягає частковому задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн., витрат на послуги адвоката в розмірі 32 395, 00 грн. та витрат на оплату вартості психологічної експертизи у розмірі 8 237,28 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Марч Олени Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок незаконного кримінального переслідування задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 32 395, 00 грн. та витрати на оплату вартості психологічної експертизи у розмірі 8 237,28 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року

Головуючий: Судді: