Справа №751/2097/23
Провадження №2/751/729/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

секретаря Шевченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Чернігівський молокозавод», в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 63-64), просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 03.06.2022 по 13.03.2023 у сумі 73574,04 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у період з 11.06.1999 по 01.12.2021 він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Чернігівський молокозавод». 03.06.2022 він звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2022 у справі № 751/1712/22 з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 63560,11 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 по 03.06.2022 в сумі 45022,92 грн та 2000,00 грн моральної шкоди, зобов`язано відповідача сплатити за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші податки і збори за період з квітня по листопад 2021 року шляхом перерахування відповідних платежів до державного бюджету. Ухвалою суду від 09.11.2022 заяву представника ПАТ «Чернігівський молокозавод» про перегляд заочного рішення від 09.08.2022 залишено без задоволення. В подальшому постановою Чернігівського апеляційного суду рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2022 було залишено без змін. 08.03.2023 було відкрито виконавче провадження № 71235796. 13.03.2023 він отримав кошти на свій банківський рахунок. Того ж дня винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначає, що відповідач зловживав своїми правами, затягував всі розумні строки розгляду справи. Через такі дії відповідача, на підставі ст. 117 КЗпП України (в редакції станом на 03.06.2022), він звертається до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за період з дня звернення до суду (03.06.2022) до дня фактичного розрахунку (13.03.2023) у сумі 73574,04 грн із розрахунку середньої заробітної плати 366,04 грн, що було встановлено судом у справі № 751/1712/22.

Ухвалою судді від 03.04.2023 провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не подав.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Чернігівський молокозавод» з 11.06.1999 та звільнений 01.12.2021 за угодою сторін (а.с. 11-13, 17)

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2022 у справі №751/1712/22 позов ОСОБА_1 до ПАТ «Чернігівський молокозавод» задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 63560,11 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2021 по 03.06.2022 в сумі 45022,92 грн, а всього 108583,03 грн та 2000,00 грн моральної шкоди; зобов`язано відповідача сплатити за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інші податки і збори за період з квітня 2021 року по листопад 2021 року шляхом перерахування відповідних платежів до державного бюджету. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2977,20 грн (а.с. 27-32) Рішення набрало законної сили 22.02.2023 (а.с. 33)

На підставі вказаного рішення суду, 02.03.2023 Новозаводським районним судом м. Чернігова був виданий виконавчий лист про стягнення вказаних сум у загальному розмірі 113560,20 грн.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 07.03.2023, 08.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71235796, постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника (а.с.34-35, 36-37, 38-39, 40-41).

Згідно виписки по картковому рахунку, 13.03.2023 ОСОБА_1 зараховані кошти по виконавчому провадженню № 71235796 у розмірі 113560,20 грн (а.с. 45)

13.03.2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Левченко Я.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 71235796 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 42-43)

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.8 зазначеної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.08.2022 у справі № 751/1712/22 на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.12.2021 по 03.06.2022 (по день звернення до суду).

Відповідно до вказаного рішення середньоденна заробітна плата позивача становить 366,04 грн, тому дана обставина не підлягає доказуванню, згідно з положенням п. 4 ст. 82 ЦПК України.

Оскільки фактично розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 13.03.2023, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь компенсації за затримку розрахунку за період з 03.06.2022 по 13.03.2023.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 по 13.06.2023 за 201 робочий день становить 73574,04 грн (366,04 грн х 201 день).

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача) механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні за правилами ст. 117 КЗпП України, чинними на час звільння позивача, не була обмежена в часі та не залежала від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 117 КЗпП України у редакції Закону № 3248-IV від 20.12.2005, тобто чинної на час звільнення позивача, наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Суд вважає, що у даному випадку стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно з розрахунком позивача у розмірі 73 574,04 грн, призведе до невідповідності обсягу відповідальності відповідача принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, чинній на час ухвалення рішення суду, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. (Закон №2352-IX від 01.07.2022 набрав чинності 19.07.2022). Тобто розмір відповідальності роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні законом наразі обмежений в часі шістьма місяцями затримки розрахунку.

Враховуючи, що розмір невиплаченої позивачу заробітної плати становив 63560,11 грн, суд дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям буде відповідати розмір відповідальності відповідача у сумі 20000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (20000/73574,04) х 1073,60 = 291,84 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (, адреса: 01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд. 10) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 20 000 (двадцять тисяч) грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2022 по 13.03.2023 включно.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (, адреса: 01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд. 10) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 291 (двісті дев`яносто одну) грн 84 коп витрат на сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08.06.2023.

Головуючий - суддя І. В. Яременко