Справа № 139/753/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судових засідань Слободянюк О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 жовтня 2022 року о 18:40 год. на автодорозі Т-0217 с.Котюжани Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 55639,28 грн. (різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка нею одержана від страховика), 2500 грн - франшизи, 3000 грн - витрат, понесених для визначення вартості заподіяної майнової шкоди, 10 000 грн - моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 16.11.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Перше судове засідання призначено на 13 грудня 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що в неї четверо дітей, транспортний засіб був основним доходом їх сім`ї. Вже рік автомобіль стоїть без ремонту, із-за цього вони втратили можливість заробляти. У зв`язку з цим вона зазнала моральних страждань.

Відповідач позов не визнав з підстав того, що не вважає себе винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, разом з тим, вказав, що постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржував, накладений на нього штраф одразу сплатив, з розміром матеріальних збитків погоджується, однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем немає можливості їх відшкодувати.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 25.10.2022 о 18-ій годині 40 хвилин відповідач ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Газ-3110», номерний знак НОМЕР_1 (с.Котюжани Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області), при зустрічному роз`їзді не вибрав безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI, номерний знак НОМЕР_2 , що рухався по зустрічній смузі. Внаслідок такої ДТП обидва автомобілі-учасники отримали механічні пошкодження.

Такими діями ОСОБА_2 порушив п.13.3 ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18.11.2022 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмір 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Зазначена постанова суду набрала законної сили 29.11.2022 року.

Автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI, номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 15).

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Газ-3110», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , застрахована у ПрАТ «СК Альфа Страхування» (страховий поліс №АР/6309857 від 12.04.2022 (а.с.16).Відповідно до умов полісу АР/6309857 страховий ліміт за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., розмір франшизи 2500 грн.

Відповідно до листа АС «Альфа Страхування» вих. №2273.609.22.01-000343.01 від 30.01.202315.06.2022 року, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було розглянуто матеріали справи №2273.609.22.01 щодо пошкодження в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2022 р., транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI, номерний знак НОМЕР_2 та прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування становить 127 500,00 гривень, з урахуванням коефіцієнту зносу на замінні складові, за вирахуванням франшизи у розмірі 2500,00 грн., відповідно до ст.29, ст.12, п.36.6 ст.36 Закону (а.с.20).

Разом з тим, виплачена страховою компанією сума є недостатньою для виконання відновлювального ремонту автомобіля.

Звітом експерта про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №36327 від 09.10.2023 року, проведеного на замовлення позивача встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI, номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску внаслідок його пошкодження у ДТП 25.10.2022 становить 183139, 28 гривень.

Суд приймає як обставини, що не підлягають доказуванню, обставини встановлені постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18.11.2022 року, а саме, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 СDI, номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було виплачено позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 127 500 грн., яке недостатньо для проведення ремонтно-відновлювального ремонту автомобіля, враховуючи, що шкода повинна бути відшкодована у повному обсязі особою яка її завдала, тому необхідним є стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 залишок недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 55 639,28 грн. (183139,28 грн - 127500 грн).

Щодо стягнення франшизи.

Статтею 9 Закону України «Про страхування», визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст.12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону №1961-IV, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 р. у справі № 758/2356/17-ц, згідно з якою володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Отже, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було виплачено ОСОБА_1 127 500 грн суму страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 2500,00 грн., суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2500,00 грн, є обґрунтованою, в зв`язку з чим також підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що при проведенні оцінки заподіяної майнової шкоди позивачем були понесені витрати в сумі 3000 грн, що підтверджується договором 19/09 на проведення оцінки майна від 19.09.2022 (а.с.21-24) та Актом надання послуг (робіт) №6115 від 09.10.2023 (а.с. 41).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, оскільки для відновлення свого порушеного права ОСОБА_1 понесла витрати при проведенні оцінки заподіяної майнової шкоди в сумі 3000 грн, то суд також вважає обґрунтованою вимогу позивача стягнути з відповідача вказану суму.

Щодо вирішення позовної заяви в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, завдання моральної шкоди є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (прав ова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем повинен бути встановлений судом на рівні 3000 грн.

Отже, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58139,28 грн. матеріальної шкоди, 3000 грн збитків, понесених для визначення вартості заподіяної майнової шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 1878 гривень 80 копійок.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 22, 1187, 1194, 999, 1192, 1172, 1166 ЦК України, ст.ст. 22, 9, 36, 29, 28, 41, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64 139 гривень 28 копійок, з яких: 58 139 гривень 28 копійок матеріальна шкода, заподіяна пошкодженням транспортного засобу; 3000 гривень збитки, понесені для визначення вартості заподіяної майнової шкоди; 3000 гривень моральна шкода.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1878 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 18.12.2023 року.

Суддя: