Справа №613/1382/23 Провадження № 2/613/457/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року

Богодухівський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Шалімова Д.В., за участю секретаря Герасимюк Л.А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу №613/1382/23 провадження 2/613/457/23 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Векленко В.І. до ОСОБА_2 , про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в якому просить: визнати за нею право власності на частину житлового будинку і службових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2009 року в Губарівській сільській раді вона зареєструвала шлюб з Відповідачем по справі. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У червні 2023 року відповідач звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання вони з відповідачем за спільні кошти придбали будинок із службовими будівлями та спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У договорах купівлі продажу будинку та земельної ділянки, покупцем та власником вказано ОСОБА_2 , відповідача по справі, у зв`язку з чим і право власності було оформленого на нього. Оскільки майно було придбано у шлюбі, дружина має право на частину вказаних будинку та земельної ділянки. На даний час, між сторонами виник спір з приводу даного майна, відповідач відмовляється добровільно офіційно оформити право власності позивачки на частину майна, що змушує її звернутись до суду.

Позивачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Векленко В.І. в підготовче засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені. Від представника позивача надійшла заява, згідно змісту якої просив розглядати справу у їх з позивачкою відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений, надав до суду заяву згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідачем надана заява про визнання позову, а тому суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 ) зареєстрували 29 вересня 2009 року шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Губарівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, актовий запис №05.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 02 квітня 2010 року, актовий запис №202 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області від 16 січня 2013 рокувід -2 квітня 2010 року, актовий запис №07.

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 01 червня 2016 року, ОСОБА_2 придбав житловий будинок , загальною площею 76,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . «Покупець» заявив, а « Продавцю» доведено до відома, що житловий будинок набувається за згодою дружини « Покупця» ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 01 червня 2016 року, ОСОБА_2 придбав земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . «Покупець» заявив, а «Продавцю» доведено до відома, що житловий будинок набувається за згодою дружини « Покупця» ОСОБА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, власником земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу №620 виданого 01 червня 2016 року, є ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, власником житлового будинку, загальною площею 76,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу №618 виданого 01 червня 2016 року, є ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ст. 71 СК України , майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною першою ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Вищевказані норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11)

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно, а саме: житловий будинок зі службовими будівлями та спорудами та земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 набуті сторонами за час шлюбу, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд доходить висновку, що вимоги ОСОБА_8 підлягають задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Представник позивача адвокат Векленко В.І. в заяві просив, у разі ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні, скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2023 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно квитанції 9316-1360-3531-3503 від 28 серпня 2023 року, позивачкою при подачі позову було сплачено 1 296 грн. 25 коп. судового збору, а отже з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, а саме: 648 грн. 12 коп.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 648 грн. 13 коп.

Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, п.п. 22, 23, 24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.10-13,76-81,89,141, 142, 158, 100, 206, 264-265, ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частину житлового будинку і службових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0058, загальною площею 0,202 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 648 (шістсот сорок вісім) гривень 13 (тринадцять) копійок.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого на підставі квитанції 9316-1360-3531-3503 від 28 серпня 2023 року в розмірі 648 (шістсот сорок вісім) гривень 12 (дванадцять) копійок.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2023 року.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2023 року.

СУДДЯ