Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., представника позивача Данило Ю.Ю., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що подана представником Балагурак Веронікою Василівною, до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 15.12.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.12.2023 року.

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_3 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2022 року позовну заяву було залишена без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.10.2023 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі ч.7 ст. 185 ЦПК України.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21.12.2022 року, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18.10.2022 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 квітня 2023 року, у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року відкладено підготовче судове засідання, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано від Першої Ужгородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вказаної ухвали до суду надійшли витребувані документи.

Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року, у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 (далі - Позичальник) звернувся до AT КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 29.12.2010 року.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в AT КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а Позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.

Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додасться до позовної заяви.

Таким чином, у порушення п.2.1,1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник, ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.12.2019 року.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачем 09.02.2021 року була направлена претензія кредитора до Першої ужгородської державної нотаріальної контори, та 25.02.2021 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем(ями) померлого Позичальника є Відповідач (і) - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Згідно з другим абзацом ч. 2 cт. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натури

У позовній заяві вказано на те, що станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 29.12.2010 року становить 6211.98 грн., яка складається з наступного: 6211,98 грн.- заборгованість за тілом кредита.

Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 6211,98 грн. за кредитним договором № б/н від 29.12.2010 , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

10.07.2023 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ільницького С.М., надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк передбачений ст. 1281 ЦК України, оскільки позивач не пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняв спадщину у строк 6-ти місяців, а відтак законом позбавлений права вимоги. Відповідач вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають, просить у задоволенні позову відмовити.

З позовної заяви вбачається, що спадкодавець - ОСОБА_4 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач лише 09.02.2021 року направив претензію до першої Ужгородської державної нотаріальної контори та 25.02.2021 року отримав відповідь про те, що спадкоємцем померлого позичальника є - ОСОБА_1 , претензію останньому банк надіслав лише 25.12.2021 року, а в суд звернувся аж 27 вересня 2022 року. Просить у задоволенні позову відмовити.

14.08.2023 від позивача по справі надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на те, що: після дати 30.11.2019 року смерті Позичальника ОСОБА_4 , який мав зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , квартира була перепродана 24.10.2020 року. Розмір заборгованості померлого перед банком та відповідно ціна позову становить 6211,98 грн., а тому нема сумнівів щодо того, що успадковане майно та речі що перейшли у спадок які залишилися в родині вартують менше ціни позову.

04.06.2020 відповідачу по справі ОСОБА_1 ,- сину померлого позичальника ОСОБА_4 ,було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується листом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори від 16.02.2021 вих. №91/01-16 (дата реєстрації вхідний штамп банку 25.02.221 року).

При цьому позивач зазначає, що згідно претензії кредитора №SAMDN3609 від 18.01.2021 року, яка була направлена до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори. Позивач зазначає що ст. 1281 ЦК України, не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України, (така правова позиція викладена у Постанов: Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.07.2018 року у справ: №495/1933/15-ц). При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщин хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. В свою чергу, кредитор не міг знати та не знав про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа апріорі може заводитись/відкриватись і у державного нотаріуса, і у будь якого приватного нотаріуса, за різними адресами місцезнаходження/робочого місця нотаріусів. Отримання Позивачем вищезгаданої інформації ускладнюється тим, що така інформація, відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат», є нотаріальною таємницею. Згідно ч.І ст. 8 Закон України «Про нотаріат» - Нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Позивач зазначає, що банком не пропущено строки передбачені ст. 1284 ЦК України. Перша претензія кредитора №SAMDN3609 від 23.07.2021 року до відповідача по справі № 308/12869/22 ОСОБА_1 сина померлого позичальника ОСОБА_4 . Враховуючи вищевикладене, Позивач - AT «ПриватБанк» пред`явлено вимоги до спадкоємця вчасно та у відповідності до приписів статті ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України в редакції яка діяла станом після викладення частини другої та третьої статті 1281 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 року оскільки із вхідним реєстраційним кутовим штампом вхідної кореспонданції із зазначенням дати реєстрації 25.02.2021 року з копії листа Першої Ужгородської державної нотаріальної контори від 16.02.2021 року вих.№91/01-16 на №SAMDN3609 від 18.01.2021 року - претензію Банка додатку №14 до позовної заяви Позивача від 24.08.2022 р. - Банк дізнався 25.02.2021 року про те що 04.06.2020 року Відповідачу по справі № 308/12869/22 ОСОБА_1 сину померлого Позичальника ОСОБА_4 , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. А звернувся із першою претензією кредитора №SAMDN3609 від 23.07.2021 року до Відповідача по справі № 308/12869/22 ОСОБА_1 . Між датами 25.02.2021 року та 23.07.2021 року менше 6-ти місяців.

13.10.2023 від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Ільницького С.М., надійшли заперечення на відповідь на відзив. Так, адвокат вказує на те, що доказів того, що позивач надсилав ОСОБА_1 претензію 23.07.2021 та що ним отримані матеріали справи не містять, та що позивач посилається на правову позицію Верховного Суду від 11.07.2018, при цьому у вказаному рішенні ВС відмовив банку, приставши на сторону спадкоємця. Адвокат просить відмовити у задоволенні позову.

03.11.2023 від позивача по справі надійшли пояснення на заперечення. У яких, фактично, містяться мотиви аналогічні тим, що вказані представником Банку у відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник банку підтримав позовні вимоги, просив при розгляді справи врахувати відповідь на відзив та письмові пояснення, надані представником Банку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали викладену у відзиві та у запереченнях щодо пропуску позивачем строків передбачених ст. 1281 ЦК України. Просили відмовити в позові. Відповідач зазначив, що жодних претензій ним не отримувалось від банку, про наявність заборгованості він не знав.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (далі - Позичальник) звернувся до AT КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 29.12.2010 року.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в AT КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст, 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Позичальнику надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додасться до позовної заяви.

Таким чином, у порушення п.2.1,1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Сторонами по справі вказані обставини, а саме щодо укладення кредитного договору б/н від 29.12.2010 та про розмір заборгованості у розмірі 6211,98 грн. не заперечується.

Вказана заборгованість та обставини укладення договору підтверджується наявними у матеріалах справи: розрахунком заборгованості станом на 17.08.2022; випискою за вказаним договором, що свідчить про користування кредитними коштами позичальником; довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_4 ; анкетою-заявою від 29.12.2010 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник, ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.12.2019 року.

Банком за вих.№SAMDN3609 від 18.01.2021 року направлено претензію до Першої Ужгородської нотаріальної контори, згідно якої просить включити кредиторські вимоги Банку в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого боржника про наявну заборгованість перед Банком у розмірі 6211,98 грн. та повідомити Банк про те чи зверталися спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини, повідомити відомості про таких, повідомити про видані свідоцтва про право на спадщину.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді-повідомлення Першої Ужгородської нотаріальної контори від 16.02.2021, яка зареєстровано згідно штемпелю вхідної кореспонденції у банку 25.02.2021 року, Банк повідомлено про те, що на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом його сину ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому спадкоємцю направлено претензію №SAMDN3609 від 22.12.2021 року.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК України визначено, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно із статтею 1282 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі №205/2554/14 (провадження № 61-9546св19) зазначено, що:

«згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04 лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Відповідно до статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття ОСОБА_1 , спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 29 листопада 2019 року, після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 прийняв спадщину 04.06.2020 року, відтак, застосуванню підлягає положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».

При цьому слід зазначити, що відповідно до п.2.1. Глави 10 Розділу ІІ чинної на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованої Міністерством юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, …, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Таким чином, вимога кредитора до спадкоємців може бути заявлена як шляхом звернення до державної нотаріальної контори з відповідною претензією, так і шляхом звернення до суду з позовом.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц, відповідно до якого "… стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів; пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса".

З урахуванням викладеної Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 правової позиції, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати виконання зобов`язання в будь-який час.

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц (провадження № 61-14038св18), на яку є посилання в позивач.

Зазначені висновки є релевантними по застосуванню до положень статті 1281 ЦК України у редакції Закону № 2478-VIII.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 вказано, що «формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 751/8797/17 (провадження № 61-47610св18) зазначено, що: «аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 320/9961/15-ц (провадження № 61-3471св18) зазначено, що: «наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними частиною першою статті 261 ЦК України. У спадкових правовідносинах банк як кредитор спадкодавця та його спадкоємців наділений власними повноваженнями та самостійно визначає спосіб та порядок їх реалізації. Банк, звернувшись до нотаріуса з відповідною вимогою до можливих спадкоємців, реалізував своє право, передбачене правилом статті 1281 ЦК України, здійснюючи свої повноваження на власний розсуд та у власному інтересі. Невикористання надалі банком власних повноважень та нездійснення суб`єктивних прав не може бути поважною причиною пропуску відповідних строків та підставою для поновлення прав, втрачених (припинених) в результаті недобросовісного ведення власних справ такою особою (позивачем)».

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) вказано що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. […] Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм правом подати вимогу до спадкоємця позичальника через нотаріуса. 18.01.2021, протягом встановленого законом строку, а після її незадоволення останнім, звернулося в межах строків позовної давності з вказаним позовом до суду, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для відмови у задоволені позову у зв`язку із пропуском Банком строків передбачених ст. 1281 ЦК України.

Таким же є й висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 11.07.2018 року у справі № 495/1933/15-ц, відповідно до якого "… стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів; пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса".

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12.

Відповідачем у справі спадкоємцем позичальника, не заперечувалися обставини наявності заборгованості спадкодавця перед позивачем, не оспорювався визначений позивачем розмір та не надано доказів на її спростування.

З матеріалів відповіді з нотаріальної контори, копії яких надано Першою Ужгородською нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_4 (боржника), отримав свідоцтво 04.06.2020 про право на спадщину за законом, до складу спадщини входила квартира, що за адресою: АДРЕСА_1 .

За викладеного, суд вважає підставними доводи Банку щодо обов`язку відповідача задовольнити вимоги кредитора. Жодним чином відповідачем по справ не заперечується ні факт підписання ОСОБА_4 . Анкети-заяви (тобто укладення кредитного договору Б/Н від 29.12.2010 р.) ні розміру заборгованості, розрахунок заборгованості за кредитним договором укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 , відповідачем не спростований.

Як вбачається з наданої копій претензії банку за вих.№SAMDN3609 від 18.01.2021 року, яку направлено до Першої Ужгородської нотаріальної контори, згідно якої просить включити кредиторські вимоги Банку в спадкову масу, Банку стало відомо принаймні в січні 2021 року про смерть позичальника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомостей про те, що Банк, як кредитор спадкодавця знав і міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину до січня 2021 року, суду надано не було. Вказані обставини відповідачем не заперечувались, та спростовані не були.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, те, що будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо непогашеної заборгованості суду відповідач не надав, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по кредитному договору б/н від 29.12.2010.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 6211,98 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.12.2010 , підлягає до задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву позивача АТ КБ «ПриватБанк», що подана представником Балагурак Веронікою Василівною, до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість у розмірі 6211,98 грн. за кредитним договором № б/н від 29.12.2010.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) судові витрати в розмірі 2481 грн.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» - , м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.