Дата документу 22.06.2023Справа № 545/1243/23
Провадження № 2/554/6658/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Галич-Брюховецької О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 08 листопада 2022 року в розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень 00 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те,що він, ОСОБА_1 листопада 2022 року надав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 105 000,00 грн (сто п`ять тисяч гривень 00 копійок) із цільовим призначенням на споживчі потреби та розвиток бізнесу, про що відповідно було укладено письмово Договір позики.

Відповідно до п. 1.3. Договору позики, кінцевий термін повернення грошових коштів «08» березня 2023 року.

Позивач виконані на нього зобов`язання передбачені договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідні кошти. Відповідач навпаки ігнорує повернення позики, строк повернення 08.03.2023 року вже минув.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17.05.2023 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, 20.06.2023року направив суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак 21.06.2023року на електронну пошту суду направив заяву про визнання позову в котрій підтвердив обставини викладені в позові, борг визнав, зазначив, що через скрутний фінансовий стан не має можливості повернути заборгованість, прохав справу розглянути у його відсутність, вирішити питання по судовим витратам в порядку статті 142 ЦПК України.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , 08 листопада 2022 року надав в позику відповідачу ОСОБА_2 кошти в розмірі 105 000,00 грн (сто п`ять тисяч гривень 00 копійок) із цільовим призначенням на споживчі потреби та розвиток бізнесу, про що відповідно було укладено письмово Договір позики.

Відповідно до умов п.1.1. Договору позики, на умовах цього Договору Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти на суму 105 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути Позикодавцеві грошові кошти, сплатити за користування грошовими коштами 0% (нуль) відсотків річних (фіксована процентна ставка), пені та штрафи, що будуть нараховані відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору позики, грошові кошти надаються на споживчі потреби та розвиток бізнесу.

Відповідно до п. 1.3. Договору позики, кінцевий термін повернення грошових коштів «08» березня 2023 року.

Згідно п. 1.4. Договору позики, повернення заборгованості за договором та нарахованими процентами здійснюється Позичальником у валюті отримання грошових коштів.

Відповідно до п.1.5. Договору позики, позичальник підтверджує, що з моменту укладення та підписання даного договору, Позикодавець передав, а Позичальник отримав грошові кошти в розмірі, передбачуваному п. 1.1. Договору, на що не є необхідним укладення додаткових документів, розписок тощо. Факт отримання грошових коштів підтверджується підписами обома Сторонами даного Договору.

Таким чином позивач виконані на нього зобов`язання передбачені договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідні кошти. Відповідач навпаки ігнорує повернення позики, строк повернення 08.03.2023 року вже минув.

31.03.2023 року позивачем було надано відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язання в котрій вимагав до 07.04.2023 року погасити існуючу заборгованість. У відповіді від 07.04.2023 року на вимогу позивача, відповідач посилався на форс-мажорні обставини та введення військового стану в країні, зниження на ринку попиту та прохав відстрочити сплату боргу, хоча відповідно до умов договору котрий сторони уклали та передбачили воєнні дії, він не має права посилатися з огляду наступного.

Відповідно до п. 6.4. Договору позики, сторони погодили, що позика надається під час дії воєнного стану на території України, введеного 24 лютого 2022 року Указом Президента України за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Невиконання умов даного договору з підстав дії воєнного стану не може вважатися форс-мажорними обставинами, та на них не може посилатися сторона договору у разі виникнення обставин, за яких одна із сторін повинна повернути грошові кошти, сплатити штраф, неустойку або інші платежі за договором.

Тобто, посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зниження попиту на ринку, та воєнний стан не може бути підставою для неповернення коштів, так як договір укладався вже під час такого стану в країні, сторони договору передбачили це, уклали відповідну умову в договорі (застереження), а тому посилання на це є неправомірним та не може братися до уваги як підстава для невиконання зобов`язання.

Статтею 11 Цивільного кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Законодавцем визначено поняття конклюдентних дій де вказано, що це звичайна за таких обставин поведінка особи, з якої ясно випливає намір (бажання) особи здійснити правочин на заздалегідь відомих умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п 3.1. Договору, повернення позики Позичальником здійснюється шляхом передання грошових коштів готівкою особисто Позикодавцю, про що останній повинен надати розписку про отримання коштів в розмірі котрий повертається, або шляхом перерахування коштів в безготівковій формі Позичальником зі свого поточного рахунку на банківський рахунок Позикодавця, котрий буде зазначений окремо ним.

Остаточне повернення позики, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій Позичальник зобов`язаний здійснити не пізніше Кінцевого терміну повернення позики, визначеного п.1.3. Договору.

Відповідно до п. 5.1.1. Договору, позичальник зобов`язаний своєчасно повернути позику в порядку, передбаченому Договором.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Станом на день розгляду справи позичальником зобов`язання по позиці не виконуються, борг не погашений, тим самим кредитору наносяться збитки, заборгованість збільшується та нараховуються штрафні санкції за невиконання умов договору позики.

Станом на «10» квітня 2023 р. ОСОБА_2 борг не повернутий, умови договору не виконані, відповідач відмовляється добровільно повернути заборгованість та виконати покладені на нього зобов`язання, і загальна заборгованість за договором позики від 08 листопада 2022 року складає 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа зобов`язана повернути майно тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Таким чином, оскільки, відповідач взяв на себе певні зобов`язання та належним чином в установлений договором строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст.141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог та керуючись ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як, позивач не сплатив судовий збір при подачі позову, а відповідач позов визнав до розгляду справи по суті, з них необхідно стягнути 50 відсотків судового збору котрий повинен був бути сплачений в розмірі 1073,60 грн, а тому необхідно стягнути 536,80 грн. судового збору на користь Держави з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268,280 ЦПК України, ст.ст.526,530,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 листопада 2022 року в розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду, як суду апеляційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя М.О. Материнко