КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6637/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023року місто Київ

справа № 753/193/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого округу Київської міської ради, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація про зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив:

зняти з реєстрації квартири АДРЕСА_1 в місті Києві ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , малолітню ОСОБА_3 .

В обгрунтування вимог посилався на те, що між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 26 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір №006-2900/756-0397, відповідно до умов якого позичальник отримав у АТ «Універсал Банк» кредит в сумі 129700 швейцарських франків, строком користування до 10 жовтня 2025 року, зі сплатою 9,45% річних, з цільовимпризначенням кредиту - на споживчі потреби.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №6536 від 26 жовтня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав АТ «Універсал банк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Вказував, що у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 32175,57 швейцарських франків.

Зазначав, що 03 березня 2020 року Приватним виконавцем Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №541/1736/16-ц від 08 січня 2020 року.

Вказував, що відповідно до інформації наданої приватному виконавцю в ході примусового виконання рішення відділом з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №147 від 10 березня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , дата реєстрації в 20 січня 2015 року; ОСОБА_3 , дата реєстрації 20 січня 2015 року; ОСОБА_1 , дата реєстрації 21 травня 2018 року.

Посилався на те, що в іпотечній квартирі зареєстровані неповнолітні діти, а тому реалізація іпотечної квартири є неможливою, при цьому реєстрація місця проживання відбулася у 2015 році та 2018 році, тобто вже після укладення договору іпотеки та виникнення заборгованості перед банком.

Вважає, що реєстрація у квартирі, що виступає предметом іпотеки відповідачів, порушує права АТ «Універсал Банк» щодо розпорядження іпотечним майном.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Знято ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітню ОСОБА_3 з реєстраційного обліку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» 2270 грн. судового збору в рівних частках з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що умовами договору іпотеки №6536 від 26 липня 2007 року передбачено, як саме здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою, однак звернувся до суду з позовною заявою про зняття з реєстрації з житлового приміщення відповідачів, що не передбачено умовами вказаного договору іпотеки.

Вказувала, що заперечуючи проти позову в повному обсязі відповідачі зазначали що, позивачем не долучено до позовної заяви підтвердження та відповідних документів того, що АТ «Універсал Банк» є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та таке звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено на його користь, а саме відповідно до рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, чи підтвердження про задоволення вимог іпотекодержателя або згідно з договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, як це передбачено умовами договору іпотеки та законодавством.

Вважає, що позов не підлягав до задоволення, так як заявлена у даній справі вимога про зняття з реєстрації з житлового приміщення відповідачів у вищевказаній квартирі, не могла бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не було заявлено.

12 квітня 2023 року від позивача АТ «Універсал Банк» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін.

25 травня 2023 року від Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила провести апеляційний розгляд з врахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого округу Київської міської ради, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація надіслала на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність її представника.

А відтак, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність третіх осіб відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, позивач посилався на те, що оскільки в іпотечній квартирі після укладення іпотечного договору (у 2015 році) була зареєстрована малолітня дитина, реалізація іпотечної квартири є неможливою, що порушує права банку розпоряджатися іпотечним майном.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 жовтня 2007 року між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №006-2900/756-0397, відповідно до умов якого позичальник отримав у АТ «Універсал Банк» кредит в сумі 129700 швейцарських франків, строком користування до 10 жовтня 2025 року зі сплатою 9,45% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

Для забезпечення виконання кредитного зобов'язання між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №6536 від 26.10.2007 року, предметом якого є: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.4.4. договору іпотеки іпотекодавець зобов'язався не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житловому приміщенні, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість).

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 листопада 2019 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 32175,57 швейцарських франків.

03 березня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №541/1736/16-ц.

Відповідно до інформації наданої приватному виконавцю в ході примусового виконання рішення відділом з питань реєстрації місця проживання/ перебування фізичних осіб апарату Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №147 від 10 березня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 20 січня 2015 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 20 січня 2015 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 21 травня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація відповідачів у квартирі, що виступає предметом іпотеки АТ «Універсал Банк», порушує права позивача щодо розпорядження іпотечним майном.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 статті 9 ЖК УКраїни передбачено, що хіхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у звязку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

У постанові від 19 лютого 2020 року в справі №520/5442/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття осіб з реєстрації місця проживання залежить (є похідним) від вирішення спору щодо права власності на квартиру.

Аналогічний висновок міститься і в постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №336/1773/17, від 24 лютого 2021 року у справі №759/20627/18, від 07 квітня 2023 року у справі №183/4167/20, від 11 травня 2023 року у справі №718/373/22.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача не заперечував того, що АТ «Універсал Банк» не є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та що власником спірної квартири залишається ОСОБА_1 , який проживає разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, зазначив, що банк не надавав згоди на реєстрацію в іпотечній квартирі відповідачів та їх малолітньої дитини, що є порушенням прав АТ «Універсал Банк».

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена у цій справі вимога про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів у спірній квартирі не може бути задоволена у розумінні статті 16 ЦК України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено.

Як зазначив представник АТ «Універсал Банк» у судовому засіданні, вони не оскаржували реєстрацію в іпотечній квартирі відповідачів та малолітньої дитини.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк».

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідачів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідачів судовий збір у розмірі по 1702,50 грн. на кожного.

Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з АТ «Універсал Банк» на її користь витрати на правову допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача ОСОБА_2 було надано копію: договору про надання правової допомоги від 20 січня 2021 року, додатку №1 до договору, акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 22 лютого 2023 року.

А відтак, згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 фактично понесенівитрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого округу Київської міської ради про зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1702 грн. 50 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19, на користь ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1702 грн. 50 коп. та витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: