Справа № 464/3515/18 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2491/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Львів

Справа № 464/3515/18

Провадження № 22ц/811/2491/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_1 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 18 липня 2023 року у складі ОСОБА_4 , у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гузели Н.М., Державного нотаріуса Шостої Львівської державної нотаріальної контори Яблонської О.В., з участю третьої особи: органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації, про визнання недійсними свідоцтва та договору дарування, визнання права власності,-

встановив:

22 червня 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гузели Н.М., Державного нотаріуса Шостої Львівської державної нотаріальної контори Яблонської О.В. про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом №4-611, №4-612 від 21 грудня 2016 року; договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у реєстрі за номером 97, виданого 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М.; договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого у реєстрі за номером 350, виданого 29 грудня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М.; визнання за кожним із позивачів права власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; по 11/45 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 2 квітня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено шлюб. Вони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Згідно реєстру речових прав за ОСОБА_8 зареєстровано на праві приватної спільної сумісної власності 11/15 частки власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а також зареєстровано на праві приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на вказане майно. Спадкоємцями першої черги є позивачі та ОСОБА_3 . У 2016 році Шоста Львівська державна нотаріальна контора в особі ОСОБА_9 видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2016 року, реєстраційний номер №4-612 на всю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом №4-611 на 11/15 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 без врахування права позивачів на спадщину. Зазначає, що згідно договору дарування від 19 березня 2018 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування від 29 грудня 2017 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 7/15 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив їх (позивачів) законні права. Просять позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №4-611 від 21 грудня 2016 року, видане Шостою Львівською державною нотаріальною конторою в особі ОСОБА_9 , в частині 2/3 квартири АДРЕСА_3 . Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №4-612 від 21 грудня 2016 року, видане Шостою Львівською державною нотаріальною конторою в особі ОСОБА_9 , в частині 2/9 квартири АДРЕСА_4 . Визнано частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 , зареєстрований у реєстрі за номером 97, посвідчений 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М., у частині 2/3 квартири. Визнано частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4 , зареєстрований у реєстрі за номером 350, посвідчений 29 грудня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М., в частині 2/9 (10/45) квартири. Визнано за позивачами право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 та по 1/9 (5/45) частини квартири АДРЕСА_4 . В решті вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що вартість об`єкта (частки у квартирі) нерухомого майна із приводу якого виник спір, розташованого у Галицькому районі м. Львова, є вищою від вартості об`єкта нерухомості, що знаходиться у Сихівському районі м.Львова. Спір повинен був розглядатися Галицьким районним судом м. Львова. Правила підсудності справ за вибором позивача, передбачені ст. 28 ЦПК України, на такий спір не поширювались, а відтак справа не підсудна Сихівському районному суду м.Львова. Вказує, що про непідсудність цієї справи Сихівському суду представником відповідача неодноразово заявлялося в суді першої інстанції. Крім цього про непідсудність цієї справи було заявлено у апеляційній скарзі на ухвалу про відкриття провадження, за наслідками розгляду якої Львівським апеляційним судом скасовано ухвалу про відкриття провадження, однак цього не було враховано судом першої інстанції та розглянуто непідсудну йому справу. Вважає, що рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для розгляду до Галицького районного суду м. Львова. Вказує, що довідка Зимновідської сільської ради №1261 від 17 квітня 2018 року складена на підставі акту обстеження житлово-побутових умов. Обстеження житлово-побутових умов, які відзначено в акті, проводилось у 2018 році, тобто більш як через п`ять років після смерті ОСОБА_8 . Зазначає, що такий акт фіксує існуючий стан, та не може фіксувати факти, що мали місце у минулому, а відтак не може бути доказом таких обставин та підставою для складання інших документів (довідок) із такими відомостями.Стверджує, що ОСОБА_8 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується показами свідків та довідкою ЛКП «Житловик-С» від 25 вересня 2013 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 2 квітня 2011 року укладено шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (після укладення шлюбу - ОСОБА_5 ), що стверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 .

У цьому шлюбі народилася ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 20 березня 2013року ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві приватної спільної сумісної власності належить 11/15 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Зимновідської сільської ради №1261 від 17 квітня 2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 17 травня 2018 року ОСОБА_8 до дня смерті проживав у АДРЕСА_5 .

Із спадкової справи № 294/2013, заведеної після смерті ОСОБА_8 , вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_11 .

Відповідно до заяви від 26 вересня 2013 року ОСОБА_3 (батько ОСОБА_8 ) звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , у якій вказав, що інших спадкоємців ОСОБА_8 не має.

Відповідно до довідки ЛКП «Житловик-С» від 25 вересня 2013 року ОСОБА_8 з 17 червня 2002 року по 29 березня 2013 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності Серії № НОМЕР_4 від 4 квітня 2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_11 та членам її сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 від 20 лютого 2009 року ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2010 року вбачається, що державний нотаріус Шостої Львівської державної нотаріальної контори Гузела Н.М. посвідчила, що спадкоємцем 2/5 частини з 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-611, ОСОБА_3 видано свідоцтво на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . З рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33072329 від 21 грудня 2016 року вбачається, що за ОСОБА_3 визначено 1/3 частки квартири за цією адресою.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-612, ОСОБА_3 видано таке свідоцтво після смерті сина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором дарування від 19 березня 2018 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування від 29 грудня 2017 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 7/15 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з яких 5/15 (1/3) частини належить ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-611 після смерті сина.

Згідно довідки Зимновідської сільської ради №1261 від 17 квітня 2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 17 травня 2018 року ОСОБА_8 до дня смерті проживав у АДРЕСА_5 з дружиною та дочкою.

Оскаржуване рішення мотивоване наступним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно із ст. 1261 цього Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням зазначеного, дружина, дочка та батько спадкодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня особа, зокрема, за загальним правилом вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 1301 цього Кодексу свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно із постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; немає юридичних фактів, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у разі, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що при видачі свідоцтв про право на спадщину були порушені права ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_8 та вважав, що свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 4-611 та №4-612, видані 21 грудня 2016 року Шостою Львівською державною нотаріальною конторою, що стало підставою для державної реєстрації права власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , є частково недійсними в частинах: 2/3 квартири АДРЕСА_3 ; 2/9 квартири АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_3 подарував ОСОБА_7 успадковані після смерті ОСОБА_8 : квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та 7/15 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки судом визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, та не враховано належні позивачам частки на майно спадкодавця, тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання частково недійсними договору дарування: квартири АДРЕСА_3 , зареєстрованого у реєстрі за № 97, посвідченого 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М., у частині 2/3 квартири; та договору дарування квартири АДРЕСА_4 , зареєстрованого у реєстрі за №350, посвідченого 29 грудня 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гузелою Н.М., у частині 2/9 (10/45) квартири.

На підставі встановленого, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що позивачі мають право на належні їм частки на майно спадкодавця як спадкоємці першої черги (дружина та дочка). Тому за ними належить визнати право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 та по 1/9 (5/45) частини квартири АДРЕСА_4 , яке не визнається.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення з наступних мотивів.

Встановлено, що спір між сторонами виник у 2018 році. Зазначений спір виник з приводу нерухомого майна. При визначенні підсудності цього спору підлягають застосуванню правила виключної підсудності.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

На час відкриття провадження у справі позивачем надано докази, що вартість квартири АДРЕСА_4 є вищою від вартості квартири АДРЕСА_3 .

Зокрема, згідно Розділу Відомості про об`єкт нерухомого майна Інформаційної довідки Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 123600101 від 11 травня 2018 року загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 27,0 кв.м, житлова площа - 13,0 кв.м загальна вартість майна - 25 044 грн. Згідно Розділу Відомості про об`єкт нерухомого майна інформаційної довідки Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 123693399 від 14 травня 2018 року загальна площа квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 51,3 кв.м, житлова площа - 29,4 кв.м, загальна вартість майна - 39 685 грн. Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами.

Таким чином, загальна вартість об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 перевищує загальну вартість об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене питання вирішувалося судом першої інстанції при вирішенні клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд до Галицького районного суду м.Львова, про що постановлено відповідну ухвалу від 19 грудня 2022 року.

Звисновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Порушень норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору або є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________ Р.В. Савуляк