Справа № 755/205/23
Провадження №2/755/809/23
"08" червня 2023 р. м.Київ
Дніпровський районний суду міста Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І.В.,
при секретарі - Назаровій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу, -
Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено та стягнуто в порядку регресу відшкодування в розмірі 8 258 грн. 02 коп., судові витрати в розмірі 4 500 грн. та судовий збір 840 грн. 80 коп.
У зв`язку із невиконанням відповідачем судового рішення щодо погашення заборгованості, нараховані інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по липень 2022 року та 3 % від простроченої суми за період з 16.07.2020 року по 20.07.2022 рік. Позивач зазначає, що, відповідно, інфляційні втрати від суми боргу за вказаний період складають 4 251,25 грн., 3% річних за користування грошовими коштами складають 760 грн. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 251,25 грн., - інфляційних нарахувань, 760 грн. - 3% річних, 2 000 грн. - витрати на правову допомогу та 992,40 грн. -судових витрат, на підставі ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
11.01.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.01.2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
20.04.2023 року представник позивача ОСОБА_3 направив до суду через систему «Електронний суд» письмові пояснення з доказами направлення пояснень відповідачу. За змістом додаткових пояснень представник позивача висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
19.01.2023, 10.04.2023, 20.04.2023, 26.05.2023 року представником позивача ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» було направлено заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився. Повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного.
Встановлено, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.01.2021 року, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено та стягнуто в порядку регресу відшкодування в розмірі 8 258 грн. 02 коп., судові витрати в розмірі 3 500 грн. та судовий збір 840 грн. 80 коп. Вказане судове рішення набрало законної сили.
Як зазначає позивач у поданому ним позові, 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, 21.07.2022 року Відповідачем було здійснено фактичне виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16.01.2021 року в повному обсязі.
До матеріалів справи позивачем наданий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, згідно вихідних даних дата виникнення заборгованості - 16.07.2020, дата розрахунку - 20.07.2022, сума боргу - 12 598,00 грн, розмір пені - подвійна облікова ставка НБУ, кількість днів прострочення 734. Розрахунок 3 % річних: період розрахунку 16.07.2020 - 20.07.2022, сума боргу 12 598,00, 3 % річних, грн. - 760,00 грн., втрати від інфляції в період з серпня 2020 по липень 2022, індекс інфляції не встановлено. Результати розрахунку: період розрахунку серпень 2020 - липень 2022, сума боргу - 12 598,00 грн., сума боргу з інфляцією - 16 849,25 грн., інфляційне збільшення боргу - 4 251,25 грн.
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу.
Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно із ч.ч. 1-2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних, індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення від 16 січня 2021 року, яке набрало законної сили, про відшкодування збитків в порядку регресу.
Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, частиною третьою статті 334, ч. 1 ст. 401, ч. 3 ст. 653 ЦК України. У таких випадках рішення суду дійсно породжує нові зобов`язання, які до його ухвалення не існували.
Отже, у випадку існування між сторонами договірних відносин до ухвалення судового рішення, таке рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує іншого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Суд також відзначає, що право на нарахування збитків, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, існувало у позивача і на час пред`явлення позову про відшкодування збитків в порядку регресу, однак таким правом позивач на той час не скористався.
Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.

Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 308/8645/15цс, від 05.12.2018 у справі № 589/2800/15-ц, від 14.09.2021 року у справі № 902/1023/19 щодо підстав виникнення зобов`язальних правовідносин, відповідно до яких:

- за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду;

- за змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення вимог позивача у повному обсязі, оскільки у відповідача не виникало нове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення суду, а порядок виконання рішення суду врегульовується Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 84, 88, 169, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 3, 11, 13-16, 509, 526, 527, 530, 1049, 1054, Цивільного кодексу України, суд -

у х в а л и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя