ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6166/23 Справа № 233/4258/21 Суддя у 1-й інстанції - Старовецький В.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2023 року, ухваленого суддею Старовецьким В.І., в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29 про провадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У вересні 2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2016 році її чоловік ОСОБА_2 знаходився на обліку, як внутрішньо переміщена особа, у Костянтинівсько - Дружківському об`єднаному управлінні пенсійного фонду де отримував пенсію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер, та після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії, яка нараховувалась йому до дня смерті.

12 травня 2021 року позивач отримала у державного нотаріуса Костянтинівської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого слідує, що спадщина на яку видане свідоцтво складається з недоотриманої пенсії становить 183 586 грн.

Після чого вона звернулася до Костянтинівського-Дружківського об`єднаного управління пенсійного фонду для отримання виплат, які увійшли до спадку після смерті її чоловіка, які ним не були отримані за життя. Спеціалісти фонду їй роз`яснили що вказані виплати їй виплачуватися не будуть, оскільки її чоловік не скористався належним правом на здійснення йому пенсійних виплат, свідоцтво про право на спадщину видано невірне, оскільки сума повинна бути виплаченою не за три роки з моменту смерті, а за три роки з моменту звернення позивачем до пенсійного фонду із свідоцтвом про право на спадщину. У зв`язком із встановленням суми пенсії, яку ОСОБА_2 не отримав за життя, позивач 14.05.2021 звернулася до пенсійного фонду та в серпні отримала довідку, відповідно до якої сума пенсії розрахована за три роки з моменту звернення складає 110 990,97 грн., в той час як у свідоцтві зазначено 183 586 грн.

Вважає, що у довідці направленої державному нотаріусу не було враховано період нарахування пенсії з 01.03.16 по 31.10.2017.

Крім цього у зазначеній довідці вказано, що у період 01.03.2016 по день смерті ОСОБА_2 , йому було нараховано пенсію на загальну суму 669 443,40 грн. з якої ним отримано 367 040 грн.

Крім цього позивачем було надано розрахунок, відповідно до якого вона вважає, що загальна сума неотриманої пенсії ОСОБА_2 має бути 302 403,00 (669 443,40-367 040. Тобто сума заборгованості складає: 183 586 грн за свідоцтвом про право на власність, а також 118 817 грн. прихована сума та яка не була включена відповідачем до загального складу спадщини.

З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на її користь грошові кошти, недоотримані її чоловіком за життя у період з 01.03.2016 по 30.11.2020 в сумі 302 403 грн., а також судові витрати.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом задоволені частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 301 871 (триста одна тисяча вісімсот сімдесят одна гривня) 22 копійки.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3019 (три тисячі дев`ятнадцять) гривень 55 копійок.

Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального і процесуального права на підставі одностороннього та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, та відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що заборгованість з пенсії померлого чоловіка позивача за період з 01.03.2016 по 10.05.2018 складає 192 159,61 грн. Пенсійна справа знята з обліку 01.12.2020 у зв`язку зі смертю пенсіонера 06.11.2020 року.

Відповідач вказує, що позивач звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого чоловіка 12.05.2021 та за результатом розгляду документів проведено нарахування суми недоотриманої пенсії в розмірі 110 990,97 грн. за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 з урахуванням вимог ст.46 Закону №1058. Відповідач зазначає, що ця заборгованість є такою, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування та буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу. Посилаючись на Порядок 1165 вказує, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Вказує, що відповідачем нараховані суми пенсії за минулий період ОСОБА_2 обліковані Головним управлінням та включені до переліку отримувачів виплат за минулий період станом на 1 січня 2022 року. Зазначає, що протягом 2022 року, відповідно до Порядку №1165 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в листопаді в розмірі 530,00 грн. та в грудні 2022 року в розмірі 2,18 грн., залишок пенсійних виплат за минулий період станом на 01.01.2023 складає 110 458,79 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Шахтарськ Донецької області помер ОСОБА_2 , про що 17 листопада 2020 року складено відповідний актовий запис №415 Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Зі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 травня 2021 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., як дружині померлого ОСОБА_2 ОСОБА_1 , вбачається, що спадщина складається з недоотриманої суми пенсії, що нарахована ОСОБА_2 . Костянтинівсько - Дружківським ОУ ПФУ станом на період 25.11.2020 року в загальній сумі 183 586 грн.

14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Костянтинівсько - Дружківського ОУ ПФУ для отримання довідки, із зазначенням нарахованої отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 06.11.2020.

Відповідно додовідки №2903 від 08.06.2021 року наданої ОСОБА_1 . Костянтинівсько - Дружківським ОУПФУ вказано, що у період з березня 2016 року по листопад 2020 року ОСОБА_2 було нараховано пенсію у розмірі 669 443,40 грн., з них фактично виплачено пенсіонеру 367 040,00 грн., недоотримана пенсія 110 990,00 грн. (вказана сума розрахована з моменту звернення позивача до пенсійного фонду) тобто з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058.

До наданого відзиву відповідачем додано інформацію з автоматизованої системи нарахування пенсії (Інтегрованої комплексної інформаційної системи (ІКІС) Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_2 , з періодом нарахувань з березня 2016 року по квітень 2018 року, де зазначено, що за вказаний період пенсія нараховувалась, але не виплачувалась. Крім цього з наданого додатку 3 вбачається, що сума боргу невиплаченої пенсії складає 110 990,97 грн. з них виплачено борг у сумі 530 грн. (18.11.2022 року), а також 2,18 грн. (21.12.2022).

Суд дослідив довідку ПФУ, якою встановлено, що ОСОБА_2 за життя було нараховано пенсію у період з 01.03.2016 по листопад 2020 року у розмірі 669 443,40 грн., розмір фактично виплаченої пенсії складав 367 040 грн., з якої був виключений період з 01.03.2016 по 30 квітня 2018 року та період 01 лютого 2019 року до 31 квітня 2019 року. В ці періоди пенсія була нарахована але не виплачена. Таким чином сума недоотриманої пенсії позивачем складає 302 403,40 грн.(669 443,40 грн. 302 403,40 грн.).

Суд врахував довідку відповідача, якою встановлено, що з загальної заборгованості виплачено борг у сумі 530 грн. (18.11.2022 року), а також 2,18 грн (21.12.2022).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції на підставі досліджених доказів виходив з того, що позивач успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, а саме у розмірі 301 871,22 грн. (за відрахуванням виплачених у листопаді та грудні 2022 року сум).

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами сторони відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст.52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст ч.3 ст.52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч.1 ст.91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ж ч.1 ст.46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Крім цього, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах « ОСОБА_5 дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Доводи відповідача на те, що померлий ОСОБА_2 за життя не виявив бажання поновити йому пенсію та не звертався з відповідною заявою до відповідача і пенсія не отримана з вини пенсіонера, були предметом розгляду судом першої інстанції, та як правильно зазначив суд воне не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно достатті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено у статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №243/5697/16-ц (провадження №61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №227/2802/16-ц (провадження №61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, пов`язаних з не підтвердженням перебування на обліку як внутрішньо переміщеної особи не передбачено жодним Законом, отже спадкодавець ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату пенсії незалежно від звернення до відповідача та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи.

Право на такі виплати у спадкодавця зберігається, і в розумінні положень статті 1227 ЦК України, ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання безпідставно не нарахованої відповідачем пенсії у порядку спадкування за законом.

Тотожні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20), де надано правовий висновок, у якому зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права, висновок суду першої інстанції про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцю у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, тому позивач має право на недоотриману при житті чоловіка пенсію в розмірі 301 871,22 грн. (за мінусом виплачених сум у листопаді 2022 року 530 грн. та у грудні 2022 року 2,18 грн), що є підставою для часткового задоволення позову, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: