ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/12948/20

провадження № 22-ц/818/750/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року, ухвалене суддею Рибальченко Л.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В обгрунтування позову зазначає, що 20 вересня 2017 року о 11:15 год. на перехресті вул. Університетська та площі Павлівській у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Transit, НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року провадження в справі відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення - скасовано. Закрито у відношенні ОСОБА_2 провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України. В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року залишено без змін. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 , що належить позивачу отримав механічні пошкодження. Згідно висновку Харківського наукового-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №25772 від 02 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту складає 256410,83 грн. Позивач зазначає, що відповідно до описової частини постанови Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 вбачається, що оскільки ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.3 ПДР України, який йому не був інкримінований по протоколу про адміністративне правопорушення та його дії знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, то учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 вересня 2017 року, не позбавлені можливості вирішити питання про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства. Позивач вважає, що діями відповідачів позивачу нанесено матеріальних збитків на вказану вище суму та моральну шкоду, які позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь.

Просить суд стягнути з відповідачів на її користь завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 256 410,83грн. та в якості завданої протиправними діями моральної шкоди 100 000грн. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів наявності чинного станом на день ДТП полісу страхового відшкодування водія ОСОБА_2 , вона не має жодних доказів чи припущень стосовно особи, яка теоретично могла б нести відповідальність за шкоду завдану відповідачем ОСОБА_2 . В матеріалах справи містяться відомості лише про страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем Toyota Land Cruiser 200, станом на 20 вересня 2017 року.

Зазначає, що страховик, який можливо, застрахував відповідальність транспортного засобу ОСОБА_2 , є відповідальним за відшкодування шкоди, завданої іншому транспортному засобу. При цьому, розмір відшкодування розподіляється на двох. Вважає, що страховик, який застрахував відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_2 , у даному випадку міг би нести відповідальність в сумі, що не перевищує 25 000грн.

Виходячи з документально підтвердженої суми коштів в розмірі 256 410,83грн. у суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти у стягнення з винних у ДТП осіб майнової шкоди в сумі, понад 25 000грн., незалежно від факту доведеності її звернення або інших осіб до страховика, який застрахував відповідальність за шкоду, завдану автомобілем Ford Transit.

Також звертає увагу суду на те, що пред`являючи даний позов до суду вона надала докази наявності вини обох відповідачів у спричиненні їй майнової шкоди, розмір шкоди, та причинно-наслідковий зв`язок. Оскільки в матеріалах справи немає доказів відсутності вини відповідачів, у останніх виник обов`язок з відшкодування їй завданої шкоди.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено, що він просить стягнути з відповідачів шкоду в солідарному порядку та не обгрунтовано ступінь вини кожного з відповідачів. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними, тому вони також не підлягають задоволенню.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 20 вересня 2017 року о 11:15 год. на перехресті вул. Університетська та площі Павлівській у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Transit, НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року провадження в справі відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Із змісту постанови вбачається, що згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №201810 20 вересня 2017 року о 11:15 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем Ford Transit, НОМЕР_2 по площі Павлівській через перехрестя з вулиці Університетська у м. Харкові не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив п.12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення серія БД №226386 20 вересня 2017 року о 11:15 год. ОСОБА_3 керуючи автомобілем Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 на перехресті вулиці Університетська та площі Павлівська повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не дав дорогу автомобілю Ford Transit, НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, від чого відбулось зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив п.16.6 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення скасовано.

Закрито у відношенні ОСОБА_2 провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а саме порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року залишено без змін.

В постанові Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року судом зазначено, що оскільки ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.3 ПДР України, який йому не був інкримінований за протоколом про адміністративне правопорушення, учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 вересня 2017 року, з обоюдної вини, не позбавлені можливості вирішити питання про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства.

В рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2017 року призначалася транспортно - трасологічна та авто-технічна експертиза.

На виконання вищевказаної постанови провідним судовим експертом ХНДІСЕ ім. Бокаріуса Ольховим В.С. було надано висновок судової транспортно- трасологічної та автотехнічної трасологічної експертизи №25405/14458, який складено 21 червня 2018 року відповідно до якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Тойота ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1, 16.6 та 16.8 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Форд для водія автомобіля Тойота ОСОБА_3 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Тойота ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Форд ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля Форд ОСОБА_2 , який рухався в населеною пункті зі швидкістю, яка більша ніж 60 км/год, не відповідали вимога. п.12.4 Правил дорожнього руху України. Крім того, в даній дорожній ситуації водій автомобіля Форд ОСОБА_2 мав технічну можливості зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнень транспортних засобів та тим самим попередити зіткнення транспортна засобів, тобто шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водій автомобіля Форд ОСОБА_2 не відповідали вимога п.12.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ОСОБА_2 рухався на керованому ним автомобілі Форд зі швидкістю, перевищувала 60 км/год, то його дії не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності, з технічної точки не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Допитаний у судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення провідний судовий експерт Ольхов В.С. пояснив, що висновок судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №25405/14458 від 21 червня 2018 року ґрунтується на вихідних даних, що маються у матеріалах справи, зокрема схеми ДТП, пояснення водіїв щодо розвитку механізму ДТП, фотокарток. Крім того, зазначив, що вихідні дані дають підстави вважати, що в даній ДТП водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3 та 12.4 ПДР України. Дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 ПДР України.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Положенням частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Із змісту наведених норм вбачається, що суд надавши оцінку обставинам, що мають істотне значення має визначити ступінь вини кожного з осіб, якими було завдано шкоди.

Колегія суддів з урахуванням вимог ст.1188 ЦК України, та висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №25405/14458 від 21 червня 2018 року, вважає доцільним визначити частку вини водія транспортного засобу Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 в розмірі 80%, враховуючи те, що ДТП сталося внаслідок невиконання останнім вимог п.п. 10.1 та 16.6 ПДР України, та визначити частку вини водія транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2, в розмірі 20%, враховуючи те, що ДТП сталося внаслідок невиконання останнім вимог п.п.12.3 та 12.4 ПДР України. При цьому, при визначенні частки вини судом враховано той факт, що порушення водієм Ford Transit, НОМЕР_2 п.12.4 Правил дорожнього руху України з технічної точки не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, обставини ДТП, зміст та тяжкість порушень, що призвели до спричинення шкоди.

Водії мали можливість уникнути ДТП, виконавши вказані правила дорожнього руху, проте не виконали. Вказані порушення призвели до настання ДТП.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року встановлена відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення передбачене, а саме п.12.1 Правил дорожнього руху України, а тому відсутні правові підстави щодо стягнення з нього шкоди, колегією суддів не приймаються, оскільки вказана обставина не спростовує факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого п.12.3 Правил дорожнього руху України, що було встановлено висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №25405/14458 від 21 червня 2018 року та постановою Харківського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. (постанова ВСУ №927/623/18 від 16 квітня 2019 року).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 , що належить позивачу отримав механічні пошкодження.

Згідно висновку Харківського наукового-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №25772 від 02 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту, який складає 256 410,83грн.

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що зазначений висновок є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він виконаний на замовлення відповідача ОСОБА_3 та експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку - колегією суддів не приймаються.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З урахуванням викладеного зазначений висновок приймається апеляційним судом в якості письмового доказу.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, висновком експерта, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Наданий позивачем висновок Харківського наукового-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса №25772 від 02 квітня 2018 року відповідає вказаним вимогам закону. Обсяг визначених в ньому пошкоджень відповідає обсягу видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які зазначені у схемі місця ДТП (т.ІІ, а.с.71-72).

Більш того, із змісту зазначеного висновку вбачається, що технічний огляд об`єкту дослідження (Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 ) проводився 26 грудня 2017 року при приводному освітленні за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі у присутності ОСОБА_2 та його представника другого ОСОБА_6 , що у свою чергу не позбавляло можливості ОСОБА_2 замовити власний експертний висновок та привести на огляд зазначеного транспортного засобу судового експерта зі свого боку.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вищевказаного висновку ОСОБА_2 не надано.

Із довідки №325167 від 22 вересня 2017 року про дорожньо-транспорту пригоду вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія АК №3890539.

Відповідальність власника транспортного засобу Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 - позивача по справі, була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія АК 5652575 (т.І, а.с.126, т.ІІ, а.с.37).

Вказані страховики були залучені судом до справи в якості третіх осіб, між тим будь-яких пояснень суду не надали.

Доказів наявності у відповідачів полісів добровільного страхування матеріали справи не містять.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17 зазначає: «основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод покладається на страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро України) в межах суми страхового відшкодування.

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування..

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (ст.36 Закону).

Потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/21.

Матеріали справи свідчать, що 21 вересня 2017 року водій транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2, - ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_7 , повідомив ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска» про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Крім того, ОСОБА_2 повідомив про вказану дорожньо-транспорту пригоду страховика транспортного засобу Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», про що свідчать його пояснення до страхової компанії та акт огляду транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2 (т.ІІ, а.с.40-41, 42-43).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 зверталася до страховика транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2 - ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія Аска» із заявою про виплату страхового відшкодування та останній було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, а також те, що у страхової компанії не виник обов`язок у її виплаті позивачу.

ОСОБА_1 вказує, що не мала відомостей в якій страховій компанії була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , між тим відомості про страхову компанію транспортного засобу Ford Transit, НОМЕР_2 містились у довідці №325167 від 22 вересня 2017 року про дорожньо-транспортну пригоду, тому ОСОБА_1 мала можливість отримати ці відомості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням визначеної апеляційним судом частки його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 20%, що складає 51 282,16грн. (256 410,83грн. * 20%).

Між тим, оскільки в матеріалах справи наявні докази вини водія ОСОБА_3 у вчинені дорожнього транспортної пригоди, ступінь його вини визначена апеляційним судом у розмірі 80%, колегія суддів вважає за доцільне покласти на останнього обов`язок відшкодувати 80% збитків спричинених в результаті ДТП власнику транспортного засобу Toyota Landcruiser 200, НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , що складатиме 205 128,66грн. (256 410,83грн. * 80%).

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/6617 звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди зазначає що через ДТП вона почала нервувати, не могла спокійно спати вночі, їй доводилося вирішувати проблему із перевезенням речей, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Крім того, вказує, що після відновлення автомобіля, ринкова вартість останнього зменшиться.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальників ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

З урахування викладених обставин справи колегія суддів вважає за доцільне визначити розмір спричиненої позивачеві зазначеним ДТ моральної шкоди 10 000грн., оскільки такий розмір є достатнім та доведеним, враховує принцип розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам ст.1167 ЦК України, а також роз`ясненням, даним в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума в розмірі 2 000грн. (10 000грн. * 20%), а з ОСОБА_3 8 000грн. (10 000грн. * 80%).

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно ч1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви було 3 564,10грн. та за подання апеляційної скарги 5 346,15грн., а всього 8 910,25грн.

Розмір задоволених позовних вимог відносно ОСОБА_3 становить 5328,20грн. (213 128,66грн. / 356 410,83грн. * 8910,25).

Розмір задоволених позовних вимог відносно ОСОБА_2 становить 49,99грн. (2 000грн. / 356 410,83грн. * 8910,25грн.).

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 5328,20грн., а з ОСОБА_2 49,99грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 ,- задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 205 128,66грн. та на відшкодування моральної шкоди 8 000грн., а всього 213 128,66грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5328,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 49,99грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна