ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17739/23

Провадження № 22-ц/4820/2258/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю: відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (суддя Колієв С.А.)

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :04:012:0285, площею 0,1075 га, яка розташована за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Грузевицька сільська рада, шляхом зобов`язання відповідача звільнити частину вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.07.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

13.09.2023 позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду.

19.09.2023 ОСОБА_1 подала до суду клопотання, в якому просила стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у сумі 25000,00 гривень. Зазначала, що поданий позивачем позов був явно необґрунтований, оскільки паркан на спірній частині земельних ділянок був встановлений самим позивачем. Вказує, що встановлення позивачем паркану між суміжними земельними ділянками було визначено таким чином, що частина належної позивачу земельної ділянки опинилася за цим парканом і була непридатною до використання. Після того, як за свій рахунок відповідач виконала роботи по благоустрою цієї частини земельної ділянки, позивач вирішив звернутись до суду. Вважає, що ніколи не створювала та не порушувала прав позивача як власника земельної ділянки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що залишення позову без розгляду не позбавляє його права звернутися до суду з таким самим позовом повторно. У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу на користь відповідача, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу. При цьому, посилається на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Зазначає, що не погоджується з висновком суду, що відповідачкою не доведено недобросовісності дій позивача, та не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правами. Вказує, що позовні вимоги до неї початково мали штучний характер та позов був необґрунтований, адже паркан був побудований самим позивачем, кошти за котрий частково сплачені і віповідачкою. Позивачем особисто тим самим визначено межі його земельної ділянки, крім того відповідачка жодних перешкод позивачу ніколи не створювала та не порушувала його прав як власника суміжної земельної ділянки. Проте, позивач діяв недобросовісно та подав до суду безпідставний позов до ОСОБА_1 по даній справі, у зв`язку з чим остання понесла витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом встановлено, що у липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :04:012:0285, площею 0,1075 га, яка розташована за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, Грузевицька сільська рада, шляхом зобов`язання відповідача звільнити частину вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.07.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

13.09.2023 позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду.

19.09.2023 ОСОБА_1 подала до суду клопотання, в якому просила стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у сумі 25000,00 гривень. Зазначала, що поданий позивачем позов був явно необґрунтований, оскільки паркан на спірній частині земельних ділянок був встановлений самим позивачем. Вказує, що встановлення позивачем паркану між суміжними земельними ділянками було визначено таким чином, що частина належної позивачу земельної ділянки опинилася за цим парканом і була непридатною до використання. Після того, як за свій рахунок відповідач виконала роботи по благоустрою цієї частини земельної ділянки, позивач вирішив звернутись до суду. Вважає, що ніколи не створювала та не порушувала прав позивача як власника земельної ділянки.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою залишено без розгляду. Роз`яснено позивачу, що залишення позову без розгляду не позбавляє його права звернутися до суду з таким самим позовом повторно. У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

При постановленні ухвали в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правами, а саме по собі пред`явлення позову ОСОБА_3 не може свідчити про необґрунтованість його дій.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права.

Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Частинами 1 і 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За нормами частини 5 статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, відповідно до положень частин 5, 6 статті 142, частини 9 статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від 06 липня 2023 року у справі № 750/6669/22.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Як вбачається із правових позицій Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача ОСОБА_3 необґрунтованими, оскільки його звернення до суду за захистом порушеного права не свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами та відповідно не можуть вважатися необґрунтованими і тягнути за собою обов`язок останнього відшкодувати понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки відповідачем не доведено, а судом не встановлено здійснення ОСОБА_3 необґрунтованих дій під час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 і стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм цивільного процесуального законодавства не заслуговують на увагу з огляду на викладені вище мотиви і висновки та зводяться до власного тлумачення апелянтом норм процесуального права і незгоди із судовим рішенням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги, що звернення ОСОБА_3 до суду, в цьому випадку, є цілковито необґрунтованим та недобросовісним, без наявності реального предмету спору між сторонами даної справи, про що відповідач наголошував у відзиві на позов, а тому відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, не заслуговують на увагу. З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, і є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, чинним законодавством передбачено право особи звернутись до суду з позовом, яким позивач і скористався.

Крім того, згідно пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, позивач має право до початку розгляду справи по суті подати заяву про залишення позову без розгляду, що позивачем і було зроблено.

З огляду на наведене відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_3 діяв недобросовісно.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай