ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023року м. Київ

Справа №756/16355/21

Провадження № 22-ц/824/9541/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 14 лютого 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № kiv0AU03391260 за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 9 108,72 дол. США на термін до 14 лютого 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 12 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2021 рік має заборгованість

у розмірі 673,74 дол. США, яка складається з 3 % річних від простроченої суми, що за курсом 26,36 відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі - НБУ) від 12 жовтня 2021 року становить 17 759,79 грн.

Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором за період з 12 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2021 рік у розмірі 673,74 дол. США, що за курсом 26,36 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 жовтня 2021 року становить 17 759,79 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання по справі.

У липні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Пилипець А.Ю. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість вимог, а також на те, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у справі №756/6194/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2006 року №kiv0AU03391260. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк позовної давності у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з 22 березня 2011 року, тобто з дати здійснення боржником останнього платежу зі сплати кредиту, тому банк, звернувшись до суду з позовом 13 травня 2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Також правова позиція наведена у запереченні повністю узгоджується з Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судом роз`яснено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)

А відтак вимоги позивача щодо стягнення 3% річних не підлягають задоволенню

у зв`язку із застосуванням судами у справі №756/6194/15-ц строку позовної давності до основної вимоги, що виключає можливість задоволення додаткової вимоги, яка фактично є похідною від основної та обраховується виходячи з її розміру, а тому відсутні підстави для застосування до даних відносин санкції цивільно-правового характеру, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України

Крім того зазначив, що позивач у 2010 році у зв`язку із наявною простроченою заборгованістю по кредиту звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воробйова К.В. із заявою про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8 281,65 дол. США та 1 000,00 грн шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

27 травня 2010 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Воробйова К.В. вчинила виконавчий напис №792 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 8 281,65 дол. США та 1 000,00 грн шляхом звернення стягнення на автомобіль «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що свідчить про наявність у неї повного пакету документів для вчинення такого виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Виходячи з суми зазначеної у виконавчому написі можна дійти висновку про направлення на адресу боржника вимоги про повне дострокове погашення кредиту щонайменше до 27 квітня 2010 року. А тому вся сума кредиту на момент вчинення виконавчого напису була в прострочці, що надало підстави для застосування строку позовної давності до всіх позовних вимог, оскільки строк прострочення становить більш ніж 5 років, а тому перевищує загальний строк позовної давності.

З метою виконання виконавчого напису від 27 травня 2010 року №792 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В. позивач звернувся до Відділу ДВС Оболонського РУЮ в м.Києві, відділом ДВС було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 8 281,65 дол. США та 1 000,00 грн шляхом звернення стягання на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 листопада 2011 року автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 було затримано та вилучено у сина відповідача ОСОБА_1 , про, що складено протокол огляду і затримання транспортного засобу.

Надалі транспортний засіб було реалізовано, а виконавче провадження закрите. Відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27 грудня 2012 року з коштів, що надійшли від реалізації заставного майна боржника задоволено вимоги стягувача в розмірі 17 426,09 грн, виконавчий збір у розмірі 1 742,61 грн та 1 000,00 грн витрат виконавчого провадження.

Однак відповідно до наданого розрахунку заборгованості не вбачається зарахування даної суми коштів в погашення суми боргу.

Виходячи з наведеного, позивач відповідно до статті 589, частини другої статті 590 ЦК України скористався своїм правом, а саме задовольнив вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача.

Так, відповідно, порушується стаття 61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення більше одного разу,

а також порушується стаття 589 ЦК України, а саме те, що у випадку задоволення заставодержателем його вимог за рахунок предмета застави повністю або частково подальше задоволення вимог стягувача про стягнення з боржника та поручителя

в судовому порядку повної суми боргу, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв`язку з пред`явленням вимог, є неможливим.

На момент передачі відповідачем предмету застави позивачеві вартості автомобіля було достатньо для повного погашення заборгованості. Відповідач був впевнений

у відсутності кредитних зобов`язань перед позивачем.

Це додатково підтверджується відсутністю будь-яких дій з боку позивача в період часу з 27 грудня 2012 року по дату подачі позовної заяви, що на думку відповідача підтверджує відсутність претензій та вимог до нього та небажання скористатись банком право вимоги до моменту спливу строків позовної давності.

Таким чином виходячи з обставин раніше встановленими судами у справі

№756/6194/15-ц, а також виконанням відповідачем виконавчого напису нотаріуса, передачі відповідачем (як заставодавцем) предмету застави заставодержателю, повернення органом ДВС виконавчого документу стягувачеві, пропуску стягувачем строку повторного подання виконавчого документу до органів ДВС, а також фактичного пропуску строків позовної давності позивач не має права на повторне задоволення позовних вимог за кредитним договором від 14 лютого 2006 року №kiv0AU03391260. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, зазначив, що оскільки відповідач не є фахівцем у галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Пі.Ес.Лоєрс». Між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Пі.Ес.Лоєрс» було укладено договір про надання правової допомоги від 25 липня

2022 року відповідно до якого у пункті 3.2 договору порядок розрахунків, їх форма та строк визначається сторонами відповідним додатком до цього Договору.

Відповідно до додатку №1 до договору сторони погодили наступну вартість правової допомоги, а саме: 3 000,00 грн за одну годину надання правової допомоги. Так, відповідно до акту наданих послуг від 26 липня 2022 року, обсяг правової допомоги склав 4 години, відповідно загальна сума судових витрат, понесених відповідачем, складає

12 000,00 грн.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року

у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки у справі № 756/6194/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості застосовано строк позовної давності до основної вимоги, а відтак відсутні підстави для застосування статті 625 ЦК України.

Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, ціни позову, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважав за доцільне стягнути

з позивача на користь відповідача розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн, що буде відповідати ціні позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, який участі у судових засіданнях не приймав.

26 квітня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк»» подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку не дослідивши факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту. Винесення рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, оскільки догові діє до повного його виконання. Заявник вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним та недоведеним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 02травя 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04травня2023 року відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року у справ за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Витребувано з Оболонського районного суду м. Києва матеріали справи

№ 756/16355/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

16травня 2023 року матеріали справи № 756/16355/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25травня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеногопозовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 17 759,79 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268400,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 14 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладено кредитний договір № kiv0AU03391260 за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 14 лютого 2013 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 108,72 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також

3 315,57 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом

і в розмірі 0,13 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з «1» по

«20» число кожного місяця (пункт 1.1 договору).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у справі № 756/6194/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого

2006 року № kiv0AU03391260. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк позовної давності у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з 22 березня

2011 року, тобто з дати здійснення боржником останнього платежу зі сплати кредиту, тому банк, звернувшись до суду з позовом 13 травня 2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Також правова позиція наведена повністю узгоджується з Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судом роз`яснено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишено без змін.

27 травня 2010 року на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К. В. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 792, згідно з яким запропоновано звернути сягненнгя на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного автомобіля приватним нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк», що виникли на підставі кредитного договору від 14 лютого 2006 року № kiv0AU03391260

у розмірі 7 023,53 дол США - борг по кредиту, 11 56,61 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 749,00 дол. США - борг по комісії,

54,02 дол. США - пеня.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором за період з 12 жовтня 2018 року по 12 жовтня 2021 рік у розмірі 673,74 дол. США, що за курсом 26,36 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 жовтня 2021 року становить 17 759,79 грн,відповідно до статті 625 ЦК України.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, Київський апеляційний суд виходиться з такого.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням

є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У справі, яка розглядається, предметом позову є стягнення з відповідача процентів за користування коштами, які нараховані після закінчення строку дії кредитного договору.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися

у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами після закінчення дії кредитного договору.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення кредитного договору, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від

23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 березня 2018 року

у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Київський апеляційний суд звертає увагу на те, що під охоронними правовідносинами прав та інтересів позивача, які забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України мається на увазі період який починається з моменту зміни строку виконання основного зобов?язання або закінчення строку дії кредитного договору, до моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За таких обставин, беручи до уваги предмет заявлених позовних вимог у справі, яка переглядається, нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України на суму боргу після закінчення дії кредитного договору як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання не ґрунтується на законі.

За таких обставин Київський апеляційний дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за обставин цієї справи нарахування відсотків за статтею 625 ЦК України на суму боргу після закінчення дії кредитного договору

як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання не передбачено законом.

Крім того, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн судових витрат понесених на професійну правову допомогу, оскільки визначуючи такі витрати у розмірі 6 000,00 грн, суд першої інстанції врахував результат розгляду справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, який участі у судових засіданнях не приймав, ціну позову, принцип співмірності та розумність судових витрат, що відповідає критеріям, встановленим ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилився щодо мотивів, Київський апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 23 лютого 2023 року у мотивувальній його частині, виклавши його у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого

2023 року слід залишити без змін.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, що не вплинуло на обсяг вирішених позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог, викласти його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна