Провадження № 2-др/752/194/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(додаткове)

21 грудня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Климова Олексія Юрійовича про стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20.11.2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

28.11.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Климова О.Ю. про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 138 026,00 грн., з яких 26,00 грн. є поштовими витратами.

Клопотання обґрунтовано тим, що при подачі відзиву на позов та в судовому засіданні 20.11.2023 року до закінчення судових дебатів, адвокатом Климовим О.Ю. було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу. Вартість наданої правничої допомоги, пов`язаної із підготовкою до судового розгляду, визначена відповідно до прейскуранту цін та погоджена ОСОБА_7 й адвокатом Климовим О.Ю. відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року, станом на 22.08.2023 року оплачена ОСОБА_7 у сумі 26 5000,00 грн. Зазначені кошти є частковою оплатою за надання правової допомоги, інша частина грошових коштів підлягає сплаті в подальшому. Також, вказано, що у разі отримання позитивного рішення суду, адвокату сплачується гонорар успіху, обрахунок якого здійснюється у розмірі 10 % від ціни позову, що в даному випадку становить 90 000,00 грн. Зазначено, що адвокатом було сплачено кошти на відправлення процесуальних документів до суду та учасникам справи у сумі 26,00 грн., які належать до судових витрат та підлягають стягненню з позивача.

Клопотання про стягнення витрат на правову допомогу направлено судом позивачу та запропоновано надати свої письмові заперечення протягом п`яти днів з моменту отримання. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, останнє отримано позивачем 12.12.2023 року, письмові заперечення до суду не надійшли.

Вивчивши зміст поданого до суду клопотання, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 270 ЦПК України). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 270 ЦПК України).

Оскільки судом не вирішено питання про судові витрати під час ухваленні судового рішення 20.11.2023 року, то наявні всі підстави для ухвалення додаткового рішення.

Так, за змістом ст. ст. 137, 141 ЦПК України відшкодування судових витрат покладається на сторони.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що правова допомога має інтерес для клієнта не самі по собі, а переслідує певну мету і задовольняє потребу у захисті, відновленні і задоволенні його прав. Саме тому ці наслідки бажані клієнтом і сприймаються ним саме як результат надання правової допомоги. Наявність або відсутність бажаного судового рішення, що задовольняє права і інтереси замовника, є для нього чіткою і найбільш переконливою оцінкою якості послуг виконавця і при відсутності інших критеріїв нормальною і законною умовою розміру відповідної винагороди за спільною домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем заявлені до стягнення наступні судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи: витрати на правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року в сумі 138 026,00 грн., з яких:

4 000,00 грн. - попередня консультація;

5 000,00 грн. - первинне вивчення документів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка правової позиці;

10 000,00 грн. - відзив на позовну заяву;

4 000,00 грн. - клопотання про зупинення провадження у справі;

2 000,00 грн. - клопотання про поновлення провадження у справі;

4 000,00 грн. - судове засідання 17.08.2022 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 3011.2022 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 10.04.2023 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 05.09.2023 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 20.11.2023 року;

3 000,00 грн. - клопотання про стягнення судових витрат;

26,00 грн. - поштові витрати;

90 000,00 грн. - гонорар (10% від ціни позову).

На підтвердження своїх вимог представник відповідача до суду надав копію договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року з додатком № 1 «Прейскурант цін на адвокатські послуги», копію акту виконаних робіт від 24.11.2023 року по договору про надання правової допомоги на суму 138 026,00 грн., копію квитанції 159110234 від 22.08.2022 року на суму 26 500,00 грн., платник: ОСОБА_8 , отримувач: ОСОБА_9 , без призначення платежу; копії поштових документів направлення до суду клопотання про поновлення з додатками та квитанції на суму 26,00 грн.

Позивач не заявляв про неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи.

Однак, суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачу заявлених витрат на правничу допомогу у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно п. 2.3. договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року укладеного між ОСОБА_7 та адвокатом Климовим О.Ю., сторони погодили, що клієнт зобов`язується, зокрема, відшкодувати адвокату фактичні витрати, які не обумовлені кошторисом доручення, але які адвокат поніс, і які були необхідні для належного виконання доручення, в т.ч. які підтверджуються витратними документами (проїзні квітки, квитанції, чеки, т.п.), відшкодувати адвокату витрати, пов`язані із підготовкою та введенням справи, згідно прейскуранта цін на адвокатські послуги, які не включені до складу гонорару.

Згідно п. 4 договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року гонорар адвоката визначається сторонами за домовленістю, визначеною в додатку до цього договору, та який є конфіденційним.

Згідно акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 01.08.2022 року, до витрати на правничу допомогу сторонами було включено витрати за надання наступних послуг:

4 000,00 грн. - попередня консультація;

5 000,00 грн. - первинне вивчення документів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка правової позиці;

10 000,00 грн. - відзив на позовну заяву;

4 000,00 грн. - клопотання про зупинення провадження у справі;

2 000,00 грн. - клопотання про поновлення провадження у справі;

4 000,00 грн. - судове засідання 17.08.2022 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 3011.2022 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 10.04.2023 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 05.09.2023 року;

4 000,00 грн. - судове засідання 20.11.2023 року;

3 000,00 грн. - клопотання про стягнення судових витрат;

26,00 грн. - поштові витрати;

90 000,00 грн. - гонорар (10% від ціни позову).

Однак, попередня консультація та первинне вивчення документів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка правової позиції мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на позов та підготовки до судового засіданні та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, та що до подання відзиву - 17.08.2022 року адвокат ознайомлювався з матеріалами справи, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Також не підлягають відшкодуванню витрати за клопотання про зупинення провадження у справі від 10.04.2023 року, подані до суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказане клопотання задоволено не було, ухвалою суду від 10.04.2023 року було задоволено клопотання позивача з даного приводу, а тому у клопотанні відповідача від 10.04.2023 року не було необхідності.

Витрати пов`язані із участю адвоката у п`яти судових засіданнях у загальній сумі 20 000,00 грн., суд вважає завищеними, зокрема, з огляду як на тривалість судових засідань, зокрема, 17.08.2022 року (а.с. 113-114) тривалість 33 хв., 30.11.2023 року (а.с. 126) справа не розглядалась у зв`язку із відсутністю електроенергії, 10.04.2023 року (а.с. 149-150) - тривалість 18 хв., 05.09.2023 року (а.с. 148-200) - тривалість 8 хв., 20.11.2023 року - 54 хв., так і на те, що 30.11.2023 року (а.с. 126) справа не розглядалась у зв`язку із відсутністю електроенергії, 10.04.2023 року (а.с. 149-150) - представник відповідача не був присутнім в судовому засіданні.

Крім того, відсутні правові підстави для розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України витрат на підготовку клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, з огляду на те, що такі витрати не відносяться до безпосередніх витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, оскільки подання такого клопотання відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткових постановах ВС від 05.07.2022 року у справі № 910/10507/21, від 23.08.2022 року у справі № 909/328/18, від 07.02.2023 року у справі № 922/4022/20, від 25.07.2023 року у справі № 914/4092/21, від 30.08.2023 року у справі № 911/3586/21, від 06.09.2023 року у справі № 914/131/22, від 14.09.2023 року у справі № 911/3076/21, від 20.09.2023 року у справі № 922/838/22.

Щодо сплати гонорару «успіху».

Як вже було зазначено, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (ч. 1 ст. 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як гонорар успіху, проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від

22.02.2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 - 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого зокрема у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96), свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01.11.2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22), від 17.11.2022 року у справі № 687/35/21 (провадження № 61-19990ск21).

У ч. 5ст. 137 ЦПК України передбачено повноваження суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а згідно ч. 6 цієї ж статті Кодексу визначений обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами - за змістом наведених правових висновків касаційного та міжнародного судів не позбавляють суд контрольних повноважень про дотримання вимог співмірності витрат на оплату послуг адвоката згідно зазначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України критеріїв: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, суд з урахуванням складності справи, суті спору, необхідності надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер пропорційність «гонорару успіху» відносно фактично понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, надійшов до висновку, що покладення всіх заявлених витрат на позивача, який є пенсіонером та має зареєстроване місце проживання за адресою Центру обліку бездомних осіб, не буде обґрунтованим

Тому, оцінюючи заявлений стороною відповідача розмір витрат на правову допомогу, понесених ОСОБА_7 , на предмет їх доцільності, пропорційності й реальності, суд бере до уваги їх розмір, заявлений стороною відповідача у перших заявах, поданих до суду по суті спору (відзив), і зазначає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу, визначений у клопотанні та акті виконаних робіт від 24.11.2023 року, вважає необґрунтованими, й надходить до висновку щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 026,00 грн., та про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача «гонорару успіху» у розмірі 90 000,00 грн, оскільки витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 20 026,00 грн відповідають загальним принципам цивільного права: співмірності та розумності таких витрат з огляду на складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-80, 137, 141, 263, 264, 270 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Климова Олексія Юрійовича про стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 026,00 грн. (двадцять тисяч двадцять шість гривень 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа - ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: пров. Музейний, буд. 2д, м. Київ , 01001.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко