22.06.2023 Єдиний унікальний номер 205/7461/22
Провадження № 2/205/2399/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренко В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 Правобережний управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів.

Позивач у своєму позові посилався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Відповідно до вимог Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098 (із змінами), Відповідачем 12.02.2020 до Правобережного УСЗН ДМР було подано заяву про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі - тимчасова допомога).

Враховуючи надані відповідачем документи, відповідачу була призначена тимчасова допомога на період з 12.02.2020 по 1 1.08.2020, а саме: з 12.02.2020 по 29.02.2020 у розмірі 1016,69 грн., з 01.03.2020 по 31.03.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.05.2020 по 3 1.05.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.06.2020 по 30.06.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.07.2020 по 11.08.2020 у розмірі 1 712,00 грн. Відповідно до п. 5 Порядку в редакції від 01.01.2020 для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення за реєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу; інформацію про адресу реєстрованого місця проживання (адресу місця фактичного проживання); документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу та мають про це відмітку в паспорті); довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України; декларацію про доходи та майновий стан заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги; копію рішення про призначення опікуна (для особи, псу визнано недієздатною). Інформація про склад сім`ї особи, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги, зазначається в декларації про доходи га майновий стан. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 р., яка набрала чинності 12 березня 2020 р., встановлено карантин на усій території України. Призначення тимчасової допомоги відповідачу після закінчення шестимісячного строку її виплати було здійснено у раніше призначеному розмірі 1712,00 грн. з 12.08.2020. В вересні 2020 року підчас перевірки достовірності та повноти інформації, наданої відповідачем для призначення тимчасової допомоги, було виявлено надання відповідачем недостовірних даних про майновий стан сім`ї, а саме згідно інформації, отриманої від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, за вх.. №5/1373 від 07.09.2020 встановлено, що за останнім зареєстровано більше ніж один автомобіль, а саме: 01.04.2017 р. зареєстровано автомобіль марки «FORD TRANSIT», 1990 року випуску; 29.08.2017 р. зареєстровано автомобіль марки «RENAULT MEGANE», 2010 року випуску. Відповідач звертаючись за призначенням допомоги та при заповненні декларації про доходи та майно, затвердженою Міністерством праці та соціальної політики України, в розділі IV (Відомості про транспортні засобі, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) вказував та додатково надано повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей №43845960 від 08.02.2021 р., згідно якого відповідач 22.09.2017 надав довіреність на розпорядження транспортним засобом марки «FORD TRANSIT», 1990 року випуску ОСОБА_2 , проте станом на момент надання РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській обл.. інформації (від 04.09.2020) на запит Управління, вказаний вище автомобіль перебуває у власності відповідача. Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 12.02.2020 по 30.09.2020 р.р. в розмірі 12704,69 грн. На адресу відповідача було надіслано повідомлення від 16.10.2020 №286 про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів тимчасової допомоги в розмірі 12704,69 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на його користь 12704,69 грн., а також судові витрати.

20.01.2023 року позивач звернувся до суду з оновлено позовною заявою, в якій також просив розгляд справи проводити за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2023 року позов Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2023 за позовом Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У відзиві на позов, який було подано 16.05.2023 року, ОСОБА_1 позов не визнав. Посилається на те, що у відповідності до ст.. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюється до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмуються, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін. У постанові Верховного Суду від 20.02.2018 р. у спрві №174/406/16-ц, викладена аналогічна позиція, тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Разом з цим, у пункті 8 Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, закріплено, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на розмір або порядок отримання тимчасової допомоги, особа зобов`язана не пізніше ніж через десять днів повідомити про це органу соціального захисту населення, який призначив таку тимчасову допомогу. П. 10. Порядку передбачено: про відмову у призначенні тимчасової допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє особі, яка звернулася за її призначенням, у п`ятиденний строк з дня прийняття рішення. Жодного рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги на підставі наданих відповідачем і наявних у позивача, на які він посилається, останнім не приймалося.

22.05.2023 року Правобережний управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради подали відповідь на відзив, зміст якої аналогічний змісту позовної заяви.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 12.02.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до органу праці та соціального захисту населення із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації, субсидії та пільг, а саме: допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а.с. 24).

12.02.2020 р. ОСОБА_1 звертаючись за призначенням допомоги та при заповненні декларації про доходи та майно, затвердженою Міністерством праці та соціальної політики України, в розділі IV (Відомості про транспортні засобі, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей) вказував, що володіє одним транспортним засобом «RENAULT MEGANE», 2010 року випуску.

Під час звернення ОСОБА_1 було проінформовано про те, що наведені ним відомості про доходи та майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та на визначення її розміру, будуть перевірені згідно з чинним законодавством України, про що свідчить його підпис в заяві про призначення соціальної допомоги та в декларації про доходи та майно.

Рішенням Правобережного УПСЗН від 22.05.2020 «Про призначення допомоги» ОСОБА_1 призначено відповідно до Закону України тимчасова державна соціальна допомога особам, які не набрали права на пенсію з 12.02.2020 по 11.08.2020.

Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року зазначено, що за гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані транспортні засоби: 01.04.2017 р. зареєстровано автомобіль марки «FORD TRANSIT», 1990 року випуску; 29.08.2017 р. зареєстровано автомобіль марки «RENAULT MEGANE», 2010 року випуску, 18.09.1997 р. зареєстровано автомобіль марки «RENAULT 5», 1986 року випуску (а.с. 28).

На підставі заяви про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату та декларації, рішенням Правобережного УПСЗН Дніпровської міської ради про перерахунок (відрахування) державної допомоги ОСОБА_1 перераховано тимчасову допомогу.

Відповідно розрахунку надмірно отриманих коштів, ОСОБА_1 було отримано наступні виплати: розмір допомоги з 12.02.2020 по 29.02.2020 1016,69 грн.; з 01.03.2020 по 31.03.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.04.2020 по 30.04.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.05.2020 по 3 1.05.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.06.2020 по 30.06.2020 у розмірі 1638,00 грн., з 01.07.2020 по 11.08.2020 у розмірі 1 712,00 грн.

Після проведення перерахунку за вищезазначений період утворилась переплата ОСОБА_1 в сумі 12704,69 грн.

Матеріалами справи також підтверджується, що з метою досудового врегулювання спору Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради на адресу відповідача направлялось Повідомлення №460 від 15.09.2022, №286 від 16.10.2020 та №78 від 15.02.2021 про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної допомоги.

Відповідно до пункту 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» непрацююча особа, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, має право на встановлення тимчасової державної соціальної допомоги в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» непрацююча особа, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, має право на встановлення тимчасової державної соціальної допомоги в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року.

Особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та не набула страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті, за умови наявності у неї не менше 15 років страхового стажу встановлюється тимчасова державна соціальна допомога.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 скористався своїм право на отримання державної соціальної допомоги.

Позивачем в позові також було зазначено, що відповідачем до Управління було додатково надано повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей №43845960 від 08.02.2021 р., згідно якого відповідача 22.09.2017 надав довіреність на розпорядження транспортним засобом марки «FRORD TRANSIT», 1990 року випуску ОСОБА_2 , проте станом на момент надання РЦС ГСЦ МВС в Дніпропетровській обл.. інформації (від 04.09.2020) на запит Управління, вказаний автомобіль перебуває у власності Відповідача.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України", заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 1212 ЦК України зобов`язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

В статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презюмується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові від 20.02.2018 р. у справі №174/406/16-ц, тому вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Як випливає із змісту позову, позивач обґрунтовує його тим, що грошові кошти у розмірі 12704,69 грн. отримані відповідачем є такими, що безпідставно ним набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Однак, судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 12704,69 грн., а отже поверненню зазначена сума не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено в повному обсязі 22 червня 2023 р.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 42788513, адреса: вул.. Трудова, 1А, м. Дніпро, 49068;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНКООП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.О. Бізяєва