Справа № 522/4934/23
Провадження № 2/522/3505/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 червня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження судовому засіданні в приміщенні суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь:

матеріальну шкоду у розмірі 50 242 грн. (п`ятдесят тисяч двісті сорок дві гривні) 69 коп.,

моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень);

суму сплаченого судового збору у розмірі 1073 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні) 60 коп.

Позивач в обґрунтування своєї позовної заяви посилається на те, що 23.12.2022 року відбулась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля Renault д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження.

02.02.2023 року Приморський районний суд м. Одеси визнав відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільну відповідальність відповідача застраховано не було.

Позивач звернулась до фахівця для визначення розміру заподіяної шкоди та згідно висновку експерта № 0140-02-23 вартість збитку складає 48242,69 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 2000 гривень.

Відповідач відмовляється відшкодувати майнову шкоду в добровільному порядку, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 3 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків в позовній заяві, який не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

18 квітня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява на виконання ухвали суду від 3 квітня 2023 року.

Провадження у справі відкрито 21 квітня 2023 року. По справі встановлено спрощений порядок розгляду справи без виклику осіб.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримав 5 травня 2023 року, у встановлений судом строк, відповідач відзив на позов не надав.

Від позивача 23 червня 2023 рок надійшла заява в якій він зазначив. що не заперечує проти заочного розгляду справи.

В даній справі відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження та строки надання відзиву. Проте відповідач не подав відзив.

Позивач в свою чергу не заперечував проти винесення заочного рішення, а тому суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, вирішив розглянути справу заочно.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу за адресою реєстрації та відповідне повідомлення повернуто до суду із відміткою "вручено 05.05.2023 року Дорофєєв".

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в позовній заяві ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, викладеній в його заяві, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом з`ясовано, що 23.12.2022 року о 22.25 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Renault Laguna, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. Катерининська №32, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», а саме з третьої смуги зліва здійснив поворот ліворуч на перехрещенні доріг вул. Катерининська вул. Грецька (повинен рухатися прямо), в наслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку руху прямо в другій смузі.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 11.1 ПДР України.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №187135 від 23.12.2022 року за ст.124 КУпАП.

На момент ДТП цивільну відповідальність відповідача ОСОБА_2 застраховано не було.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 р. (справа № 522/1108/23) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набрала законної сили 13.02.2023 року.

В порядку п. 2.1 п. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми нього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, власником транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 26.05.2021 року, серія НОМЕР_3 .

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивачу, як власнику автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 заподіяно матеріальну шкоду внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно висновку експерта № 0140-02-23 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 складеного 07.02.2023 року вартість матеріального збитку, визначена з використанням витратного підходу, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 07.02.2023 року, визначається рівною 48242,69 гривень.

В матеріалах справи знаходиться постанова Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 року про визнання відповідача винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Тобто вина відповідача є доведеною.

Факт спричинення автомобілю позивача та розмір спричиненої шкоди підтверджується експертним висновком з визначення матеріального збитку, що був проведений на замовлення позивача.

Так, з висновку експерта № 0140-02-23 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_2 складеного 07.02.2023 року вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля позивача складає 48242,69 гривень (а.с. 9-14).

Водночас, вартість проведення вказаного дослідження склала 2000 гривень, які були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно з ч.3,ч.4 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець судовий автотоварознавець) відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках.

Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».

Такий самий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 31.10.2019 року по справі 522/1597/15-ц.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати (позиція ВС викладена у постанові від 30.10.2019 року справа 753/19288/14-ц).

Позивач дотримуючись принципу змагальності сторін надав суду і висновок, і докази фактично понесених витрат, і докази вини відповідача у ДТП у наслідок якого була спричинена шкода майну позивача.

За таких обставин, суд керуючись принципом диспозитивності приймає рішення на підставі доказів, що йому були надані та з них вбачається, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, факт спричинення шкоди внаслідок ДТП встановлений, вина відповідача у ДТП встановлена постановою суду, розмір шкоди підтверджується висновком експерта та доказами фактично понесених витрат.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу, вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивачем понесенні витрати по сплаті судового збору та судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, що вбачається з матеріалів справи.

Отже, враховуючи викладене, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 1073,60 гривень судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви та витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 2000 грн.

Разом з тим, позивач в своєму позові просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав моральних страждань через ушкодження його автомобіля й вирішення даного питання в судовому порядку, на ґрунті чого в його сім`ї виникали постійні сварки та пов`язані з цим переживання.

Частиною 1, пунктом 2 частини 2 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктами 1, 3 ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, суд критично оцінює посилання позивача, як на обґрунтування моральної шкоди, порушення налагодженого життя через пошкодження його автомобіля, що призвело до сварок з дружиною та витрачання значного часу на пересування по місту й області, що заважало заробляти більше коштів та вирішувати сімейні проблеми, оскільки жодних доказів спричинення страждань відповідачем, в результаті вчинених дій, не надано. На думку суду, позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди, так як доказів фізичного болю чи страждань, як фізичних так і душевних, які зазнав позивач, до суду не представлено та судом не встановлено.

Так само позивач не надав суду доказів того, що внаслідок пошкоджень у результаті ДТП його автомобіль було не можливо використовувати за призначенням, внаслідок чого був порушений

Проте є очевидним, що як в сам момент ДТП, так і після позивач зазнав немайнових трат таких як втрата свого особистого часу, само ДТП є подією, що викликає безумовно негативні емоції та суд вбачає причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та немайновими, моральними втратами позивача.

Враховуючи викладене суд частково задовольняє вимогу про стягнення морально шкоди та вважає необхідним стягнути на користь позивача 2000 грн.

За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову та які є недоведеними, проаналізувавши вищевикладене, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 386, 1172, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) грошову суму у розмірі 48242,69 (сорок вісім тисяч двісті сорок дві) гривні 69 копійок, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 2000 9дві тисячі гривень), судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст рішення складено та підписано 26 червня 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

26.06.2023