Справа № 727/3429/23
Провадження № 2/727/1258/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа В.М.

за участю представника відповідачки ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , представником якої виступає адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

07.04.2023 року представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточнивши 07.09.2023 року заявлені позовні вимоги про виселення, до відповідачки ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого представник позивача вказує, що 26 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення у справі №727/2041/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, яким позов було задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.02.2008 року в розмірі 147743,11 долара США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1335257,91 грн.; стягнуто заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 3398,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 30710,11 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3654,00 грн., а саме по 1827,00 грн. з кожного окремо; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду, в сумі 250,00 грн., а саме по 125,00 грн. з кожного окремо.

Зазначає, що 08 липня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист у зазначеній справі №727/2041/14-ц.

Вказує, що 09 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області Марко В.М. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого листа №727/2041/14-ц, виданого 08.07.2014 року, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52184120).

Стверджує, що 23 грудня 2019 року Шевченківським районним судом м. Чернівці постановлено ухвалу у справі №727/2041/14-ц, якою замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_3 у зазначеному виконавчому провадженні №52184120.

Вказує, що 08.12.2020 року нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме: нежилі будівлі загальною площею 110,20 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало боржнику ОСОБА_2 , в рамках зведеного виконавчого провадження №58216793, було передано на реалізацію до державного підприємства «СЕТАМ».

Зазначає, що 05.03.2021 року перші електронні торги з реалізації зазначеного нерухомого майна за початковою ціною 2114900,00 грн. не відбулися, що підтверджується знімком з веб-сторінки ДП «Сетам».

Вказує, що іпотекодержатель ОСОБА_3 протягом встановленого законом терміну виявила бажання залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Стверджує, що 30 березня 2021 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Душенко В.В. складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, відповідно до змісту якого нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі загальною площею 110,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 передаються у власність іпотекодержателю ОСОБА_3 шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Зазначає, що на підставі вищевказаного акту про передачу майна приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Душинською Н.В. видано свідоцтво від 05.11.2021 року, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з виробничої будівлі цегляної, літ. «А», сараю цегляного літ. Г, гаражів цегляних літ. Б.Д., криниці №1, воріт №2, огорожі №3, загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283256099 від 05.11.2021 року власником нежитлових будівель загальною площею 110,20 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Стверджує, що з 2012 року й по даний час відповідачка ОСОБА_2 продовжує використовувати нежилі приміщення.

Зазначає, що 16.12.2022 року позивачкою ОСОБА_3 було спрямовано на адресу відповідачки вимогу про звільнення спірного приміщення, однак ніякої відповіді на вказану вимогу позивачка від відповідачки так і не отримала.

Крім цього, стверджує, що на усне прохання позивачки ОСОБА_3 звільнити приміщення, що належать їй на праві власності, відповідачка ОСОБА_2 не реагує та продовжує порушувати її право власності.

На основі викладеного, представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить суд виселити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) із нежитлового приміщення загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.06.2023 року було відкрито провадження у справі №727/3429/23 (провадження №2/727/1258/23) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення; призначено підготовче судове засідання на 10 липня 2023 року.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2023 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Гінгуляка Ю.В. про визнання недійним акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30.03.2021 року, визнання недійсним свідоцтва про засвідчення за ОСОБА_3 права власності на майно від 05.11.2021 року та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №44879016 від 05.11.2021 року); роз`яснено представнику відповідачки ОСОБА_2 адвокату Гінгуляку Ю.В. право звернутися до суду з вказаним позовом у загальному порядку; зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто представнику відповідачки ОСОБА_2 адвокату Гінгуляку Ю.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.09.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено вищезазначену цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення до судового розгляду по суті на 10-10 год. 05 жовтня 2023 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини зазначені в позовній заяві. Крім цього, зауважив, що ані акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30.03.2021 року, ані свідоцтво про засвідчення за ОСОБА_3 права власності на майно від 05.11.2021 року відповідачкою не були оскаржені. На основі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечували обставини, які зазначені в позовній заяві. Вказали, що договір факторингу, за яким до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 було скасовано судовим рішенням, яке набрало чинності. Крім цього, відповідачка ОСОБА_2 ствердила, що у зазначеному нежитловому приміщенні проживають окрім неї також її донька, зять та онуки. Приміщення тривалий час використовується як житло. При цьому, вказала, що нею була зроблена добудова. Вважала, що реальної оцінки спірного нежитлового приміщення так і не було здійснено. На основі викладеного відповідачка та її представник просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що вона являється донькою відповідачки ОСОБА_2 . Вказує, що з 2008 року проживає з мамою та дітьми по АДРЕСА_1 . Стверджує, що спірне нежитлове приміщення повністю облаштоване під житло та являється придатним для проживання. Зазначає, що протягом останніх п`яти років вони намагались перевести спірне приміщення в житлове прміщення. Не заперечує, що на даний час офіційним власником спірного будинку являється ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно оцінивши всі докази по справі, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що в позові ОСОБА_3 до відповідачки ОСОБА_2 про виселення слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, судом встановлено, що 26 червня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено рішення у справі №727/2041/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, яким позов було задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.02.2008 року в розмірі 147743,11 долара США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 1335257,91 грн.; стягнуто заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 3398,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2014 року становить 30710,11 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3654,00 грн., а саме по 1827,00 грн. з кожного окремо; стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кошти за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачів до суду, в сумі 250,00 грн., а саме по 125,00 грн. з кожного окремо (а.с.188-190).

08 липня 2014 року на виконання зазначеного рішення суду Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано виконавчий лист у зазначеній справі №727/2041/14-ц.

09 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області Марко В.М. було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого листа №727/2041/14-ц виданого 08.07.2014 року, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52184120).

28.09.2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу №2018/09-2, згідно умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» перейшло право вимоги заборгованості за договором про споживчий кредит №0 від 14.02.2008 року.

28.09.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 14.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.159). Згідно умов п.1.1 вказаного договору Цедент (ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт») передає, а Цесіонарій ( ОСОБА_3 ) приймає право вимоги за кредитним договором №0 від 14.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», кредитором за яким є Цедент на підставі договору факторингу №2018/09-2 від 28.09.2018 року, в межах боргу на загальну суму 240112,09 доларів США. Також, на виконання умов вказаного договору, Цедент передав Цесіонарію оригінали договору про надання кредиту та інші документи, що підтверджують право вимоги за кредитним договором. Факт укладення вказаного договору також підтверджується відповідними копіями актів приймання-передачі документації та прав вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2019 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості; замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №52184120, відкритому на виконання виконавчого листа, виданого 08.07.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці у справі №727/2041/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 1335257,91 грн. (а.с.96-99).

Відповідно до Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 30 березня 2021 року (а.с.99-100), вбачається, що нерухоме майно, а саме: нежилі будівлі: виробнича будівля цегляна - літ. «А», сарай цегляний - літ. «Г», гаражі цегляні літ. «Б.Д.», криниця - №1, ворота - №2, огорожа - №3, загальною площею 110,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на підставі Договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. за реєстровим №614, зареєстрованого Чернівецьким комунальним БТІ 14.02.2008 року в реєстровій книзі №136, стор 202, номер запису 540/321, 14 лютого 2008 року внесено в електронний реєстр прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 11886437, передається у власність іпотекодержателю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), за початковою ціною 2114900,00 грн., що станом на 30.03.2021 рік за курсом НБУ становить 75614,77 дол. США, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

На підставі вищевказаного акту про передачу майна приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В. видано свідоцтво від 05.11.2021 року, яким посвідчено, що ОСОБА_3 належить на праві власності майно, що складається з виробничої будівлі цегляної літ. «А», сараю цегляного літ. «Г», гаражів цегляних літ. «Б.Д.», криниці №1, воріт №2, огорожі №3, загальною площею 110,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.102).

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положенням статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас за змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

При цьому, таке усунення перешкод може здійснюватись й шляхом звернення з негаторним позовом про виселення.

До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Водночас, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2011 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року по справі №522/2893/19 (провадження № 61-21228св21).

При цьому, згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 вбачається, що з 2008 року і на даний час відповідачка та члени її сім`ї (в втому числі її малолітні онуки) проживають у спірному нежитловому приміщенні, тобто спірне нежитлове приміщення придатне до проживання в ньому.

При цьому, вищевикладене свідчить про те, що позивачці ОСОБА_3 дійсно створюються перешкоди у користуванні її власністю.

Разом з тим, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»).

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» та рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»).

Водночас, при розгляді зазначеної цивільної справи про виселення підлягають з`ясуванню наступні обставини: чи створили правочини, на підставі яких було набуто позивачкою право власності правові наслідки, та чи були такі правочини оспорені та визнані недійсними в судовому порядку.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року по справі № 910/10987/18.

При цьому, в ході розгляду вказаної цивільної справи судом було досліджено постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 травня 2021 року у справі 727/11945/19, яку було залишено без змін постановою Верховного Суду від 01 грудня 2021 року, та відповідно до змісту якої апеляційним судом було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги; рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 22 січня 2021 року в частині визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення права вимоги, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та реєстрацію права іпотеки змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови; рішення в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_3 скасовано; визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 28 вересня 2018 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським Віталієм Даниловичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3159, згідно якого відступлено право вимоги за кредитним договором № 0 (після реструктуризації № 1) від 14 лютого 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 ; в решті рішення залишено без змін.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що права за предметом спірної іпотеки, а саме нежилої будівлі: виробничої будівлі цегляної - літ. «А», сараю цегляного - літ. «Г», гаражів цегляних літ. «Б.Д.», криниці -№1, воріт - №2, огорожі - №3, загальною площею 110,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли до іпотекодержателя ОСОБА_3 з порушенням чинного законодавства.

Разом з тим, як було встановлено судом, ОСОБА_3 05.11.2021 року було зареєстровано за собою право власності об?єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши викладене, та враховуючи, що фактично права на предмет іпотеки перейшли до позивачки ОСОБА_3 з порушенням чинного законодавства, а також беручи до уваги те, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла та являється крайнім заходом втручання держави в права людини, суд приходить до висновку, що на даний час позовна вимога щодо виселення відповідачки ОСОБА_2 є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

При ьому, відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки, придбаним не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22).

А також Верховний Суд у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 290/853/19 (провадження № 61-9671св20).

При цьому, представником позивача суду не було надано відомостей відносно того чи було придбане спірне приміщення за кредитні кошти, що також унеможливлює вирішення судом питання щодо правомірності виселення відповідачки ОСОБА_2 зі спірного приміщення, оскільки у разі якщо таке приміщення не було придбано за кредитні кошти, то позивачка ОСОБА_3 зобов`язана забезпечити відповідачку ОСОБА_2 іншим житлом для проживання останньої.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 16 червня 2022 року по справі № 648/2849/14 (провадження №61-11752св21) вбачається, що визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України. В разі встановлення, що в іпотеку передано нерухоме майно, придбане не лише за кредитні кошти, а й за особисті кошти іпотекодавця, то неможливо виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виселення із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки, необхідно встановити, чи придбане спірне житло відповідачем повністю за кредитні кошти, які він отримав відповідно до кредитного договору, чи він вносив, окрім кредитних, й особисті кошти.

Відповідні докази з приводу цих обставин позивачкою та її представником суду не надано, що унеможливлює встановлення судом цих обставин.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_3 , представником якої виступає адвокат Маркідонов О.В., до ОСОБА_2 про виселення слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 158, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , представником якої виступає адвокат Маркідонов Олександр Валерійович, до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 21 грудня 2023 року.

СУДДЯ: