Справа № 165/3781/21
Провадження № 2/165/44/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Нововолинську, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

19 листопада 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №VONVG1, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 56 775 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 жовтня 2035 грн. 22 лютого 2008 року відповідач підписала додаткову угоду до кредитного договору №VONVG1 від 16 жовтня 2007 року, згідно якої АТ КБ «ПриватБанк» змінив валюту кредиту з гривні на долар США. У зв`язку з чим заборгованість відповідача на дату укладення угоди становила 12 350,22 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір іпотеки №№VONVG1, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 24 кв.м, житловою площею 12 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно за цим договором, на праві приватної власності належить відповідачу, а обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки складає 75 700 грн. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами, не дотримувалася умов кредитного договору щодо його погашення, допускаючи систематичне порушення термінів повернення кредитних коштів. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 41 851,86 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ станом на 01 листопада 2021 року складає 1099 448,36 грн. Добровільно повертати кошти відповідач не бажає, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VONVG1 просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 24 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за вищевказаною адресою та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою від 01 квітня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12 вересня 2022 року, за клопотанням позивача, витребувано з Управління «Центр надання адміністративних послуг» Виконавчого комітету Нововолинської міської ради довідку про зареєстрованих осіб у житлі.

Після отримання судом інформації щодо реєстрації осіб в спірному житлі, ухвалою від 23 лютого 2023 року, до участі в справі у якості третьої особи, залучено орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради. В ухвалі суд зазначає, що рішення у справі може вплинути на права малолітньої дитини ОСОБА_2 , який значиться зареєстрованим у спірному житлі (а.с.88).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, у п.4 позовної заяви представник ОСОБА_3 вказала, що у разі неявки в судове засідання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення (а.с.3 зворот).

ВідповідачОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується оголошенням про її виклик, який розміщувався на офіційному сайті судової влади (а.с.98).

Від представника третьої особи начальника ССД Думич І.О. надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу у її відсутності, а ознайомившись з матеріалами справи, взявши до уваги те, що малолітній ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та іншого житла на праві приватної власності чи праві користування немає, з метою забезпечення інтересів дитини, у задоволенні позову просила відмовити (а.с.103).

Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір №VONVG1, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 56 775 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 жовтня 2035 грн. (а.с.13-17).

Також відповідач підписала додаткову угоду до кредитного договору №VONVG1 від 16 жовтня 2007 року, згідно якої АТ КБ «ПриватБанк» змінив валюту кредиту з гривні на долар США. У зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_1 зазначена в додатковій угоді на дату її укладення становила 12 350,22 доларів США (а.с.18-20).

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань, 16 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки домоволодіння №VONVG1, згідно п.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 24 кв.м., житловою площею 12 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24-26).

Станом на 01 листопада 2021 року за договором №VONVG1 від 16 жовтня 2007 року банком рахується заборгованість в загальному розмірі 41 851,86 доларів США, яка включає 13 113,47 доларів США - заборгованість за кредитом, 11 515,19 доларів США - заборгованість по процентам нарахованим за користування кредитом, 2 349,24 доларів США - заборгованість по комісії, 14 873,96 доларів США - пеня. Сума заборгованості за курсом НБУ станом на 01 листопада 2021 року складає 1099 448,36 грн. (а.с.5-10)

04 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 з листом-претензією, в якому повідомило, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шлюхом набуття права власності на предмет іпотеки або звернути стягнення на предмет іпотеки у інший спосіб ( а.с.11).

Невиконання кредитних зобов`язань стало підставою подання банками позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на іпотечне майно, надане за договорами забезпечення кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягн ня на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі №6-3034цс16 та зроблено висновок, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».

У пункті 3.2 іпотечного договору, укладеному між банком та ОСОБА_1 , сторони погодили, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Пункт 4.3 договору надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановлено ст.38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу, сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі продажу предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем предмету іпотеки.

Оскільки сторони в іпотечному договорі передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу АТ КБ «ПриватБанк» на прилюдних торгах, є неналежним способом захисту та задоволенню не підлягають з огляду на те, що сторони іпотеки не передбачали цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя.

Також, при ухваленні рішення у справі суд враховує ту обставину, що в позовних вимогаг позивач не зазначає номеру квартири в будинку АДРЕСА_3 , на яку просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 . Лише з оглянутих матеріалів справи, суду стало зрозуміло, що спір стосується нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , однак суд наголошує, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обстав, суд вважає, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 24 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах, не підлягає задоволенню.

Також не підлягають задоволенню й похідні вимоги банку, а саме щодо виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за вищевказаною адресою.

Такого висновку суд дійшов з огляд на те, що в спірному нерухомому майні проживає малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.77), який за повідомленням начальника ССД Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, немає іншого житла на праві власності чи в користуванні, а оскільки звернення стягнення на іпотечне майно не було здійснено судом, відповідач ОСОБА_1 надалі є власником спірної квартири, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог банку також й в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд залишає за позивачем АТ КБ «ПриватБанк» сплачений ним судовий збір у розмірі 16 491 грн. 73 коп., що підтверджується документально (а.с.4).

Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставі Закону України "Про іпотеку", суд

ухвалив:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ) до до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб з житла, відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк