УХВАЛА

20 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 295/4764/21

провадження № 61-13131ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 липня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, запропоновано подати нову редакцію касаційної скарги, в якій зазначити щодо яких норм права та яких правовідносин відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, або інші, передбачені цивільним процесуальним законом, підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, надати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

На виконання ухвали Верховного Суду заявник надіслав нову редакцію касаційної скарги та її копії для всіх учасників справи.

У попередній та новій редакції касаційних скарг заявник зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду «щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме кредитних правовідносинах щодо порушення статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині незаконного суттєвого збільшення банком реальної відсоткової ставки за кредитом».

Верховний Суд звертає увагу, що зі змісту пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України випливає, що ця норма процесуального закону спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року, справа № 522/22473/15-ц, провадження № 12-13гс22).

На обґрунтування відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів, у касаційній скарзі заявник, посилаючись на постанови Верховного Суду, в яких викладені узагальнені висновки щодо несправедливих умов договору, недійсності договору, преюдиційності фактів, також вказує, що не мав простроченої заборгованості за кредитним договором, працівники банку шахрайським шляхом заволоділи більш як 4 600 доларів США, які він сплатив 20 жовтня 2011 року, що підтверджується копіями квитанцій та розрахунку заборгованості, банк не виконав вимоги Закону щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, реальна процентна ставка є вищою на 14, 20 % від процентної ставки в умовах кредитного договору, в момент підписання кредитного договору відповідач ввів позивача в оману щодо істотних умов договору.

З огляду на зміст касаційної скарги заявник належним чином не обґрунтував підставу касаційного оскарження, на яку він посилається у касаційній скарзі. Заявнику, крім зазначення норми права щодо якої необхідно сформувати висновок Верховного Суду, необхідно було зазначити зміст правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи, а також чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.

ОСОБА_1 не усунув недолік касаційної скарги, оскільки не обґрунтував зазначену ним підставу касаційного оскарження (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), то касаційна скарга відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України підлягає поверненню.

Враховуючи те, що суд касаційної інстанції дійшов висновку про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 , клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає розгляду.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 квітня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник