печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7504/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

за участі представника позивача/відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника позивача/відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідачів Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ та державного реєстратора Баліна Павла Павловича - Дубровської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в м. Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ державного реєстратора Баліна Павла Павловича, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним ордеру про заселення спірної кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, надання права постійного користування кімнатою, визнання ОСОБА_1 наймачем кімнати

та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселити позивача,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно вимог якої позивач просить суд надати право постійного користування кімнатою загальною площею 28,3 кв.м. в квартирі приміщення квартири спільного заселення ) АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в порядку сг. 54 ЖК України, з метою поліпшення житлових умов та визнати ОСОБА_1 наймачем кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі (приміщенні загального заселення) АДРЕСА_1 , зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з наймачем згаданої кімнати ОСОБА_1 - Договір найму ізольованого житлового приміщення - кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що разом з своєю сім`єю перебуває на черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов в Печерській райдержадміністрації м. Києва з 28.11.1996 року, станом на 03.02.2020 р. номер загальної черги -905.

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі відповідача, що підтверджується листом - відповіддю від 05.02.2020 року Печерської райдержадміністрації на неодноразові звернення ОСОБА_1 .

Так в листі зазначено, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міськради( Київської міськдержадміністрації) від 29.10.2014 року № 1220 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва житлового будинку ТОВ «Підприємство «Київ» та від 28.05.2015 року №513 «Про затвердження акту прийому-передачі житлового будинку АДРЕСА_2 до комунальної власності територіальної громади м. Києва та сфери управління Печерської районної в м. Києві державної адміністрації» передано до сфери управління Печерської райдержадміністрації в м. Києві.

Позивач неодноразово звертатись до відповідача з проханням надати спірну кімнату в користування їй та її родині.

05.02.2020 року відповідач листом відмовив позивачу в надані спірної кімнати - ізольованого приміщення, що звільнилось в квартирі, де проживають два та більше наймачі.

В квартирі позивача дійсно наразі проживає дві родини, які окрім того, що являються співвласниками квартири однієї квартири спільного заселення, також є її наймачами, що підтверджується договором найму та утримання житла, укладеного з відповідачем.

Відмовляючи у наданні спірного приміщення, відповідач послався на те, що, на його думку, положення ст. 54 ЖК України відносяться до наймачів квартири, і не стосуються позивача, оскільки остання була учасником приватизації та має право власності на кімнату в даній квартирі.

З таким твердженням позивач не погоджується, оскільки з матеріалів даної справи вбачається, що предметом спору є жиле приміщення, яке звільнилося у квартирі і повинно надаватись не в порядку розподілу житлового фонду, як це передбачає ст. 42 ЖК України, а в порядку, передбаченому ст. 54 ЖК, і виключно в цьому порядку, оскільки в квартирі проживає ще два наймачі і кожен з них на нього претендує.

Вказані обставини в своїй сукупності послугували підставою для звернення до суду.

14.04.2023 до суду надійшов відзив Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на позов, в якому представник вказує, що відсутні правові підстави щодо надання Ізольованого приміщення з квартирі, що звільнилося позивачу з врахуванням норм житлового законодавства, а відтак відповідач категорично заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

07.08.2020 ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила:

- визнати недійсним ордер, виданий ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про заселення спірної кімнати, виданий па підставі рішення Печерської в м. Києві ради б/н;

- надати право постійного користування кімнатою загальною площею 28,3 кв.м. в квартирі приміщення квартири спільного заселення ) АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в порядку ст. 54 ЖК України, з метою поліпшення житлових умов;

- визнати ОСОБА_1 наймачем кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі (приміщенні загального заселення) АДРЕСА_1 , зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з наймачем згаданої кімнати ОСОБА_1 - Договір найму ізольованого житлового приміщення - кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі спільного заселення АДРЕСА_1 .

07.08.2020 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно вимог якої просила суд зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні кімнатою житловою площею 28,3 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , шляхом вселення її з чоловіком - ОСОБА_5 до вказаної кімнати та передачі ключів від неї.

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказує, що працює двірником ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у комунальній квартирі АДРЕСА_2 , кімнаті житловою площею 28,3 кв. м. (про, що мається відмітка у паспорті громадянина України).

Вказана кімната, разом із чоловіком ОСОБА_5 , була надана, відповідно до ордеру на право зайняття службового житлового приміщення від 27.12.2018 № 121, виданого на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 740 від 17.12.2018, як працівнику КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Обумовлена кімната розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.11.2014 № 601 включена до числа службових жилих приміщень ТВО «Підприємство Київ» та відповідно розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.09.2016 № 458 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 № 509 «Про пере закріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської ралійної в місті Києві державної адміністрації», передано до сфери управління Печерської ралійної в місті Києві державної адміністрації та закріплено за КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва".

Позивачем неодноразово здійснювались спроби потрапити до наданої кімнати у вказаному гуртожитку, натомість вказана кімната була зачиненою та реалізувати своє право на проживання у вказаній кімнаті було неможливо здійснити.

В чергове, позивачем було здійснено спробу потрапити до вказаної кімнати 05.02.2020 у присутності представників КП "Керуюча компанія» та при проведенні було встановлено, що кімната зачинена стороннім ключем.

Під час обстеження, позивача зустріли мешканка квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 із чоловіком та повідомили, що тут позивач нічого не має, а кімната заселена її дочкою та віддавати кімнату вони не будуть. При цьому, вказані громадяни погрожували фізичною розправою та ображали позивача нецензурною лайкою, що підтверджується відповідним актом.

Вказані неправомірні дії сусідів унеможливлюють користування позивача спірною кімнатою.

За результатами звернення до Печерського управління поліції від 29.04.2020, ЄО № 14776, позивачу було повідомлено, що факти, викладені у зверненні, вирішуються за обопільною згодою сторін в судовому порядку.

Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду ОСОБА_3 з даним позовом.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. від 31.08.2020 року відкрито провадження у вказаній справі.

15.03.2021 до суду надійшли пояснення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на позовну заяву ОСОБА_3 , в яких представник зазначив, що адміністрація підтримує позовні вимоги ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.04.2021 року було об`єднано цивільну справу № 757/7504/20-ц за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобов`язання надати ізольоване приміщення в квартирі, що звільнилося особі що має право на переважне отримання такого житла, та цивільну справу № 757/33724/20-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, та присвоєно об`єднаній справі № 757/7504/20-ц.

08.04.2021 до суду надійшли пояснення Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» на позов ОСОБА_3 , в яких представник вказав, що спірне приміщення вибуло із володіння відповідача поза її волею, а також враховуючи те, що кімната житловою площею 28,3 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 вибуло із користування позивача без згоди Київської міської ради та Печерської районної державної адміністрації, як органу, якому спірне приміщення передане до сфери управління, незаконно та без відповідної волі, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

21.04.2021 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позов ОСОБА_3 , в якому відповідач просила відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовної заяви про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.04.2021 ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 29 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено та витребувано з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації документи.

18.05.2021 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація На виконання вимог постанови Київського апеляційного суду від 21.04.2021 по справі № 757/7504/20 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація повідомило наступне:

1. Рішення про надання ордеру на «постійній основі», на кімнату площею 28,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 не приймається. Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією 18.12.2019 № 825 прийнято розпорядження «Про задоволення клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про виключення жилого приміщення з числа службових».

2. Ордер, відповідно до ст. 58 Житлового кодексу УРСР, може бути виданий лише на вільне приміщення і на вселення в жиле приміщення; при виключенні приміщення з числа службових жиле приміщення вільним не було, тому ордер не видавався.

3. Договір найму на кімнату площею 28,3 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 між Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією та будь-якими іншими особами - не укладався.

4. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих реєстрації місця проживання в кімнаті в комунальній квартирі в Реєстрі територіальної громади м. Києва - відсутня).

5. Кімната жилою площею 28,3 кв. м в загальній квартирі АДРЕСА_1 розпорядженням Печорської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.11.2014 № 601 включена до числа службових жилих приміщень ТВО «Підприємство Київ»; розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» від 06.09.2016 № 458 службове жиле приміщення було закріплено за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва».

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.12.2019 № 825 задоволено клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про виключення житлового приміщення з числа службових.

6. Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.12.2018 № 740 затверджено рішення комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової житлової площі ОСОБА_3 на родину з двох осіб.

7. Договір найму на зазначене службове приміщення між Печерського районного в місті Києві державною адміністрацією та фізичними особами - не укладався.

8. Спеціальний ордер на службове житло відповідно до пункту 21 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 видається громадянинові, і є єдиного підставою для вселення в надане службове житло. Копія корінця ордеру на право зайняття службового жилого приміщення від 27.12.2018 №121 надається.

07.12.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в м. Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ, державного реєстратора Баліна Павла Павловича, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Так, згідно вимог уточненої позовної заяви ОСОБА_1 просила суд:

-визнати недійсним ордер, виданий ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про заселення спірної кімнати, виданий на підставі рішення Печерської в м. Києві ради б/н;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на 18/100 квартири за адресою квартира АДРЕСА_1 , виданому 03.06. 2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за ОСОБА_3 ;

-скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 26654314 від 19.07.2021р. на 18/100 квартири за адресою квартира АДРЕСА_1 б/н виданому 03.06.2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за ОСОБА_3 ;

-надати право постійного користування кімнатою загальною площею 28,3 кв.м. в квартирі приміщення квартири спільного заселення ) АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , в порядку ст. 54 ЖК України, з метою поліпшення житлових умов;

-визнати ОСОБА_1 наймачем кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі (приміщенні загального заселення) АДРЕСА_1 , зобов`язати Печорську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з наймачем згаданої кімнати ОСОБА_1 - Договір найму ізольованого житлового приміщення - кімнати площею 28,30 кв.м. в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 18.01.2022 задоволено заяву ОСОБА_1 та вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 18/100 квартири за адресою квартира АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири.

18.07.2022 до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

03.08.2022 до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_3 на уточнену позовну заяву, в якій представник просив відмовити останній у задоволенні позовних вимог.

15.08.2022 до суду надійшов відзив Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ, державного реєстратора Баліна Павла Павловича, на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

18.08.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Так, згідно вимог уточненої позовної заяви ОСОБА_3 просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , усунути перешкоди в користуванні - ОСОБА_3 кімнатою житловою площею 28.3 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 та вселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до кімнати житловою площею 28,3 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача/відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги свого довірителя та просила їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник позивача/відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала уточнені позовні вимоги свого довірителя та просила їх задовольнити, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) м. Київ, державного реєстратора Баліна Павла Павловича - Дубровська І.О. проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала та просила відмовити.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторони послалися, як на підставу своїх вимог, що викладені у позовних заявах, дослідивши надані докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі судового рішення.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , разом з донькою та неповнолітнім сином. Вони набули право власності на 11/100 квартири (приміщення квартири спільного заселення ) АДРЕСА_1 , фактично реалізовано в рівних частках право на приватизацію квартири (кімнати в квартирі спільного заселення) загальною площею 27,5 м.кв. в квартирі АДРЕСА_2 , що знаходить своє підтвердження в Свідоцтві про право власності на житло від 20 жовтня 2008 року.

Вказана квартира, як вбачається з Технічного паспорта, складається з 9 ізольованих кімнат, що складають одну квартиру.

У 2008 році в квартирі звільнилась окрема кімната, з якої виїхала родина.

Так, ОСОБА_1 разом з своєю сім`єю перебуває на черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов в Печерській райдержадміністрації м. Києва з 28.11.1996 року, станом на 03.02.2020 р. номер загальної черги № 905.

Спірна житлова кімната, жилою площею 28,30 м.2 в квартирі АДРЕСА_1 Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від листопада 2014 року № 601 була включена до числа службових ТВО «Київ».

Згідно з розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 вересня 2016 року № 458, житлова кімната, жилою площею 28, 30 м.2 в квартирі АДРЕСА_1 перезакріплена за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового зонду Печерського району м. Києва».

Відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 740 затверджене спільне рішення Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової кімнати жилою площею 28,30 м.2 в квартирі АДРЕСА_1 , двірнику ЖЕД «Хрещатик» на родину з двох осіб, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . На підставі розпорядження було видано ордер.

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18 грудня 2019 року № 825 затверджене спільне рішення Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового зонду Печерського району м. Києва» про виключення службової кімнати жилою площею 28,30 м.2 в квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, особи, яким вона надавалась, одержали право на приватизацію.

В подальшому, відповідно до ордера № 121 від 27.12.2018, та надання відповідної житлової кімнати загальною площею 28,3 кв. м., ОСОБА_3 було здано відповідний ордер в житлово-експлуатаційну дільницю «Печерськжитло» комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», на обслуговуванні якого перебуває будинок, в якому знаходиться спірна квартира.

Після здачі ордера ОСОБА_3 , оформлено особовий рахунок та укладено договори на отримання житлово-комунальних послуг.

ОСОБА_1 у своєму позові вказує, що вона особисто неодноразово звертались до відповідача з проханням надати спірну кімнату в користування їй та її родині.

05.02.2020 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація листом відмовила ОСОБА_1 в надані спірної кімнати - ізольованого приміщення, що звільнилось в квартирі, де проживають два та більше наймачі.

Конституція України гарантує кожному право на житло, також вона закріплює, що людину можливо примусово позбавити житла лише на підставі закону за рішення суду.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за свої розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частка майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи дробовому виразі.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від З квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

Варто врахувати, що за змістом положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Відповідно до статті 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Зазначеною нормою визначаються два основні принципи надання жилих приміщень у будинках громадського та державного житлового фонду. По-перше, жилі приміщення надаються громадянам, які постійно проживають у відповідному населеному пункті, якщо інше не встановлене законодавством, та. по-друге, жилі приміщення, як правило, надаються у вигляді однієї квартири на сім`ю.

Таким чином, за загальним правилом, сформульованим у статті 31 ЖК УРСР, поліпшення житлових умов полягає в наданні житлового приміщення, як правило, у вигляді окремої квартири на сім ю. В основі даної норми - принцип забезпечення жилими приміщеннями кожної сім`ї.

Згідно частиною 1 статті 36 ЖК УРСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Питання взяття на облік та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, врегульовано у ЖК Української РСР та в Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470.

Статтею 36 ЖК УРСР закріплений територіальний принцип квартирного обліку, який, як правило, здійснюється за місцем постійного проживання особи.

Відповідно до ч. 3 статті 43 ЖУ УРСР, черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків).

Відповідно до Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень користування ними» затверджене Постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988 р. К 37, Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Положенням визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 119 Житлового кодексу УРСР, службові житлові приміщення можуть бути надані лише категоріям осіб, що визначені у відповідному Переліку, затвердженому постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37.

Для одержання службового жилого приміщення працівник подає заяву до адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Адміністрація підприємства, установи, організації, у віданні якої перебуває службове житло, приймає рішення про надання службового житла та направляє клопотання до виконавчого комітету відповідної ради, на території якої знаходиться жиле приміщення, про затвердження відповідного рішення адміністрації, (п. 9, 16 Положення).

Так, як встановлено судом вище, Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.12.2018 року № 740 було затверджено рішення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової кімнати житловою площею 28,3 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 - двірнику житлово-експлуатаційної дільниці «Хрещатик» КП «Керуюча компанія» та на підставі останній було видано ордер.

Пунктом 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затверджене постанови Ради Міністрів РСР «Про службові житлові приміщення» від 4 лютого 1988 р. №37, передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації затвердженого рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Особа, яка бажає приватизувати службове житло має подати звернення до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду, у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.

У разі надання згоди підприємством, установою, організацію на виключення житла з числа службового, подається відповідне клопотання до виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Виконавчий комітет, в межах наданих повноважень, має право прийняти рішення про виключення певного житла із числа службового та повернути його до комунальної/державної власності.

Після цього стає можливим початок процедури приватизації житла з дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 825 від 18.12.2019 року було задоволено клопотання комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового Фонду Печерського району м. Києва» № 432-5282 від 31.10.2019 5282 від 31.10.2019 про виключення кімнати житловою площею 28.3 кв.м в кв. АДРЕСА_1 , з числа службових, яке було подане до Печерської РДА в м. Києві на звернення ОСОБА_3 до адміністрації та профкому житлово-експлуатаційної дільниці «Хрещатик», де остання працює двірником, з метою в подальшому реалізації права на приватизацію вказаного житла.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на тс- органами, що створюються державними органами виконавчої влади на місцях ч: органами місцевого самоврядування.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішення відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

03.06.2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської РДА в м. Києві було прийнято рішення № 26 про видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 18/100 чистини квартири АДРЕСА_1 , яка складає загальної площі 45.9 кв.м. та яким передбачено, що спірна квартира, приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п. 24 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів від 4 лютого 1988 р. № 37 ордер може бути визнаний недійсним лише в судовому порядку. Ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним стосовно до підстав і порядку, встановлених статтею 59 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, враховуючи вищезазначене, до набуття ОСОБА_3 права власності на спірне приміщення застосування норм права, які регулюють право спільної часткової власності є передчасним, оскільки до набуття ОСОБА_3 права власності, спірне приміщення мала статус службової та не перебувало в приватній (державній) власності, а отже і не регулюється норами права на яких ґрунтується уточнена позовна заява ОСОБА_1 .

Окрім цього, як зазначає ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві, вона перебуває на квартирному обліку в загальній черзі під № 905. Тобто, перед нею ще перебуває 904 особи загальної черги, які потребують поліпшення житлових умов. В супереч цьому, позивач вимагає надати їй спірне приміщення позачергово, порушивши таким чином права інших осіб загальної черги.

Тож надання житла інакше, ніж у порядку, встановленому законом, задоволенню не підлягає, оскільки надання житлового приміщення ОСОБА_1 раніше, ніж його отримають особи, що перебувають на квартирному обліку перед останньою першочерговому списку, суперечитиме наведеним нормам щодо черговості надання житла.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду Україні: від 2 жовтня 2013 року № 6-87цс13 від 4 червня 2014 року № 6-50дс14. від 3 червня 2015 року № 6-390цс15.

Крім того, як уже встановлено судом, позивач претендує на спірне житлове приміщення, яке не є вільним та не може підпадати під дію статті 54 ЖК УРСР.

Варто зазначити, що Статтею 8 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про прав, людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянин проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Баліним П.П. розглянуто заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46819015 від 19.07.2021, яку подала ОСОБА_3 для проведення державної реєстрації права власності.

Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на 18/100 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 зареєстровано державним реєстратором Департаменту Баліним П.П., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59438000 від 23.07.2021 (номер запису про право власності: 43127362) на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н. виданий 03.06.2021 Органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації.

Так, згідно з статтею 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, у державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Баліна П.П. не було підстав для відмови у прийнятті оскаржуваного рішення, а державний реєстратор діяла в межах виконання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 просить суд скасувати запис про державну реєстрацію права власності №26654314 від 19.07.2021 на 18/100 квартири за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Разом з тим, зазначений номер запису про право власності відповідно до інформації з Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер запису про право власності №26654314, дата реєстрації 15.06.2018, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41643274 здійснений державним реєстратором Ткач О.А. Другої київської державної нотаріальної контори на 11/200 частку на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , що не є стороною по справі.

Також, слід звернути увагу, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав па підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить про те, що з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року в справі № 906/516/19 та від 20.08.2020 року в справі №916/2464/19.

Встановлені обставини та відповідні тому норми законодавства свідчать, що рішення державного реєстратора було прийнято відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд виходить з того, що як уже встановлено, відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 740, затверджене спільне рішення Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про надання службової кімнати жилою площею 28,30 м2 в квартирі АДРЕСА_1 , двірнику ЖЕД «Хрещатик» на родину з двох осіб, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . На підставі розпорядження було видано ордер.

03.06.2021 року органом приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення № 26 про видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 18/100 частини квартири_ АДРЕСА_1 , яка складає загальної площі 45,9 кв.м. та яким передбачено, що спірна квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Позивач вказує, що з часу отримання ордеру вона неодноразово намагалась потрапити до кімнати, житловою площею 28,3 кв. м., яка знаходиться у комунальній квартирі АДРЕСА_1 , проте ключі надані їй від спірної кімнати не підходили. Кімната була зачинена та зовні виглядало так ніби там хтось проживає і її право на проживання у вказаній кімнаті не було реалізоване.

В чергове, ОСОБА_3 було здійснено спробу потрапити до вказаної кімнати 05.02.20.20 в присутності представників КП "Керуюча компанія» та під час обстеження зустріли мешканку квартири АДРЕСА_2 , сусідньої кімнати, загальною площею 27.5 кв.м. - ОСОБА_1 із чоловіком, які повідомили, що спірна кімната заселена її донькою та віддавати кімнату вони не будуть. При цьому, вказані громадяни погрожували ОСОБА_3 та працівникам Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», а також ображали нецензурною лайкою, що підтверджується відповідним актом від 05.02.2020.

З метою усунення перешкод у користуванні її власністю, 29.04.2020 ОСОБА_3 звернулася з заявою до Печерського управління поліції, звернення ЄО № 14776. За результатами даного звернення, їй було повідомлено, що факти викладені у зверненні відносяться до цивільно-правових відносин та вирішуються за обопільною згодою сторін або в судовому порядку.

У добровільному порядку відповідачі не звільняють її кімнату та взагалі це питання не бажають розглядати та врегульовувати.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України, визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яку суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовує при розгляді справ як джерело права, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Позивач, як власник квартири, має всі права власника на належну їй частку, в тому числі і всі права, які є похідними від права власності, зокрема, право вільного користування та володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача ОСОБА_3 щодо перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що відповідачі. , не є членом сім`ї ОСОБА_3 , матеріали справи не містять доказів щодо такого, також матеріали справи не містять доказів, що позивач будь-яким чином висловила свою згоду на проживання відповідачів у квартирі, також відсутні в матеріалах справи та відповідачами протилежного суду не доведено.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі проживають в квартирі ОСОБА_3 без її згоди, чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушує право позивача на користування власністю і вказане порушене право власника підлягає захисту, а відтак, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача та вселення позивача є законними і обґрунтованими.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути в рівних частинах з відповідачів за об`єднаним позовом на користь позивача ОСОБА_3 сплачений судовий.

На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 178, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в м. Києві державної адміністрації, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ державного реєстратора Баліна Павла Павловича, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним ордеру про заселення спірної кімнати, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, надання права постійного користування кімнатою, визнання ОСОБА_1 наймачем кімнати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселити позивача - задовольнити .

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 кімнатою житловою площею 28,3 кв. м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаної кімнати та передачі ОСОБА_3 ключів від кімнати.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 сплачений судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_2 .

ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 , ІПН невідомий.

ОСОБА_6 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 , ІПН невідомий.

Печерська районна державна адміністрація в м. Києві, вул. М. Омеляновича-Павленка, 15, м. Київ, 01010, .

Відповідач: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської в місті Києві державної адміністрації, м. Київ, 37/2, Московська, 01015.

Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації), м. Київ державний реєстратор Балін Павло Павлович, 04050, м. Київ, вул. Студенська, 7.

ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , ІПН невідомий.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.12.2023

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА