Провадження № 2/638/537/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Штих Т. В.,

за участю секретаря - Зайченка Р. О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова матеріали цивільної справи за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

08 грудня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість, яка станом на 18.09.2020 року складає 10060,50 Доларів США, що за курсом складає 282 800,65 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору № HAGAGK01270015 від 10.06.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30222,86 доларів США на термін до 10.06.2028 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в наслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18.01.2013 року позов було частково задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 45.40 кв м, житловою площею 37.90 кв. м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 . Оскільки, з відповідача було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 18.01.2013 року, тобто за період з 10.06.2008 року по 19.09.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 20.09.2012 року, з 21.09.2012 року по 18.09.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 10060,50 Доларів США, яка складається із 3% річних від простроченої суми.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № HAGAGK01270015 від 10.06.2008 року року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки з відповідачами: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вказані обставини і змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Справу призначено слухати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

На підставі розпорядження №02-06/406 та рішення зборів суддів Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою в справі розподілена суддя Штих. Т. В.

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року суддя Штих прийняла справу до свого провадження.

Від відповідачів відзиву не надходило.

28 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Біленко Олександр Олександрович подав письмові пояснення в яких вказував про те що стягнення 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає тільки з позичальника а не з поручителя, через те що цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі.

28 жовтня представник відповідача адвокат Біленко О. О. подав письмові пояснення в яких вказував, що строк дії договору поруки сплинув 18.01.2018, тобто через 5 років після настання терміну повернення кредиту.

Також 28 жовтня 2022 року від ОСОБА_4 надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій він просив відмовити в задоволенні позовних вимог у стягненні 3% річних за період 21.09.2012 по 07.12.2017.

В своїй заяві від 03.03.2023 ОСОБА_4 просив проводити всі судові засідання без участі відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як його представника.

Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в позові клопотав про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, просив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом було встановлено, що відповідно до укладеного договору № HAGAGK01270015 від 10.06.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 37 280,06 доларів США на термін до 10.06.2028 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № HAGAGK01270015 від 10.06.2008 року року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки з відповідачами: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Так, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18.01.2013 року було задоволено стягнути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 45.40 кв м, житловою площею 37.90 кв. м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином обставини, які встановлені у вищевказаному рішенні суду від 18.01.2013 доказуванню не підлягають.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України,за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора, як позивача, забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет застави 18 січня 2013 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись у 2012 році до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги якого задоволено рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18.01.2013 року.

Доводи представника відповідача про те що стягнення 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає тільки з позичальника а не з поручителя, через те що цивільно-правова відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання перед кредитором становить окреме зобов`язання боржника, та через те, що строк дії договору поруки сплинув 18.01.2018, тобто через 5 років після настання терміну повернення кредиту не відповідають дійсності з огляду на наступне:

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Статтею 540 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч.1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне:

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та є обґрунтованим.

3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності. Позивач визначив період для стягнення 3 % річних із 21 вересня 2013 року по 18 вересня 2020 року у сумі 10060.50 доларів США, у гривневому еквіваленті сума складає 282 800,65 грн., з позовом звернувся 08 грудня 2020 року, тому задоволенню підлягають вимоги про стягнення 3 % річних за період із 08 грудня 2017 року по 08 грудня 2020 року у сумі 3 791,69 доларів США, у гривневому еквіваленті сума складає 106 594,77 грн. У стягненні 3 % річних у сумі 6 268,81 доларів США, у гривневому еквіваленті сума складає 175,844,52 грн. за період із 21 вересня 2013 року по 07 грудня 2017 року слід відмовити, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги складають 10 060,50 доларів США. Задоволенню підлягає сума 3 791,69 доларів США.

3 791,69 : 10 060,50 * 100% = 38%

4 242,01 * 38% = 1611,96 грн

Тобто відповідно до розміру задоволених вимог з відповідачів підлягає стягненню 38% від сплаченого судового збору в сумі 1611,96 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 207, 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 627, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( р/р № НОМЕР_1 , МФО №305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( р/р № НОМЕР_1 , МФО №305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) заборгованість за кредитним договором № HAGAGK01270015 від 10.06.2008 року, станом на 08.12.2020 року, у розмірі 3 791,69 Доларів США (три тисячі сімсот дев`яносто один Долар 69 центи США), що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.09.2020 складає 106 594,77 (сто шість тисяч п`ятсот дев`яносто чотири грн 77 коп) грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорту: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер паспорту: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ); ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорту: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( р/р № НОМЕР_1 , МФО №305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) судовий збір у розмірі по 1 611,96 грн. (Одна тисяча шістсот одинадцять гривень дев`яносто шість копійок).

В іншій частині в задволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя Т. В. Штих