Постанова

Іменем України

19 червня 2023 року

м. Київ

справа № 686/10276/20

провадження № 61-4117ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватне підприємство «Альпи»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року у складі судді Козак О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Корніюк А. П., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватне підприємство «Альпи» (далі - ПП «Альпи»), про визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування державної реєстрації щодо вилучення обтяження та застосування наслідків нікчемності договору.

Позов мотивовано тим, що 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальниці кредит у сумі 200 000 дол. США.

Також 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 дол. США.

31 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000 дол. США.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Альпи» укладено договір іпотеки, який посвідчений державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк А. А. та зареєстрований у реєстрі за № 1-3990. Цього ж дня державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк А. А. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, що належить ПП «Альпи», до припинення чи розірвання договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі № 1-3991.

За договором іпотеки від 25 червня 2007 року іпотекодавцем ПП «Альпи» передано в іпотеку нежитлове приміщення магазину площею 142,5 кв. м у АДРЕСА_1 .

25 червня 2007 року Першою хмельницькою державною нотаріальною конторою внесено до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис про укладення договору іпотеки від 25 червня 2007 року, реєстраційний номер 5200471.

25 червня 2007 року Першою хмельницькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та оголошено заборону відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5200768.

Також на забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_4 , 31 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Альпи» укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. та зареєстрований у реєстрі за № 934. Цього ж дня приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, що належить ПП «Альпи», до припинення чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за № 935.

За договором іпотеки від 31 січня 2008 року іпотекодавцем ПП «Альпи» передано в іпотеку нежитлове приміщення магазину, площею 142,9 кв. м у АДРЕСА_1 .

31 січня 2008 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. внесено до Державного реєстру іпотек реєстраційний запис про укладення договору іпотеки від 31 січня 2008 року, реєстраційний номер 6498751.

31 січня 2008 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та оголошено заборону відчуження нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 6498822.

У зв`язку з невиконанням позичальниками зобов`язань за кредитними договорами АТ «УкрСиббанк» звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовними заявами про стягнення заборгованості.

07 червня 2012 року заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 2/2218/2921/12) стягнуто зі ОСОБА_3 117 517,14 дол. США заборгованості, 35 033,18 грн пені та 1 700,00 грн судових витрат.

16 квітня 2013 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 2218/5599/2012) стягнуто з ОСОБА_2 197 821,67 дол. США заборгованості, 20 423,00 грн пені та 3 219,00 грн судового збору.

10 грудня 2014 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 2218/23287/2012) стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ПП «Альпи» 289 036,00 дол. США заборгованості, 3 219,00 грн судових витрат та звернено стягнення на предмети іпотеки.

На час подання цього позову виконавчі листи перебувають на виконанні в органах Державної виконавчої служби, заборгованість не погашена.

АТ «УкрСиббанк» розраховував на задоволення своїх вимог та погашення стягнутої судом заборгованості за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки у разі відсутності коштів та/або іншого майна, на яке можливо звернути стягнення у виконавчому провадженні.

Станом на травень 2020 року заборгованість зазначених боржників перед АТ «УкрСиббанк» залишається не погашеною, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та повторному доказуванню не підлягає.

15 січня 2018 року в ході виконання рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_5 та ПП «Альпи», ВПВР ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області на адресу банку було надіслано копію договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т. В., відповідно до умов якого ПП «Альпи» відчужило ОСОБА_1 нежитлове приміщення магазину загальною площею 142,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із пункту 1.3 договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2013 року продавець стверджував, що на момент укладення цього договору нерухоме майно не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, не заставлене, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса не використовується. Прав щодо нього у третіх осіб немає.

У пункті 1.4 договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2013 року зазначено про відсутність заборони відчуження (арешту) та обтяжень іпотекою нерухомого майна, що є предметом цього договору підтверджується витягом, від 03 жовтня 2013 року за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т. В.

17 січня 2018 року АТ «УкрСиббанк» надіслало запит приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. щодо невідповідності даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та договорів іпотеки укладених 25 червня 2007 року та 31 січня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ПП «Альпи», в якому просило надати інформацію щодо зняття заборони відчуження заставного майна в розрізі: дані особи, яка здійснювала зняття обтяження; копія довіреності та паспорта особи, яка здійснювала зняття обтяження; копії заяви банку про погашення позики (кредиту) або заяви заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки).

22 січня 2018 року на запит банку про обставини зняття обтяжень щодо заставного майна приватний нотаріус Оксанюк А. А. надала відповідь, що заборона відчуження та іпотека на майно ПП «Альпи», а саме нежитлове приміщення магазину загальною площею 142,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , нею не вилучалися.

18 січня 2018 року АТ «УкрСиббанк» також надіслало запит до Управління державної реєстрації ГТУЮ у Хмельницькій області, в якому просили надати інформацію щодо зняття заборони відчуження заставного майна.

31 січня 2018 року на запит АТ «УкрСиббанк» Управлінням з питань реєстрації Хмельницької міської ради надано відповідь, що згідно із статтею 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду. Відповідно до пункту 6 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду. Це стало підставою для відмови в наданні Банку інформації.

Вилучення даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було проведено державною реєстраційною службою ГТУЮ у Хмельницькій області 20 вересня 2013 року без згоди та відома АТ «УкрСиббанк», при цьому підстави та обставини зняття обтяжень щодо іпотечного майна банку не відомі.

АТ «УкрСиббанк»» вважає, що дії реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо припинення обтяження були незаконними та протиправними та такими, що не відповідають приписам чинного на момент вчинення відповідних дій законодавства.

Так, державним реєстратором не проаналізовано документи що підтверджували відсутність заборгованості, а саме такими документами могли б бути довідка розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

АТ «УкрСиббанк»» вважає, що незаконні та протиправні дії реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо вилучення обтяження нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження та Державного реєстру іпотек завдають збитків позивачу, порушують охоронювані законом права та інтереси банку, як іпотекодержателя. Відсутність реєстраційних записів у відповідних реєстрах про права «УкрСиббанк», як іпотекодержателя, на нерухоме майно, унеможливлює реалізацію банком своїх прав.

У порушення Методичних рекомендацій щодо документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалених колегією Державної реєстраційної служби України 11 грудня 2012 року (Протокол № 3), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, які діяли на момент проведення реєстраційних дій щодо зняття обтяження із заставного майна АТ «УкрСиббанк», належним чином не було перевірено обставину погашення кредиту. Внаслідок таких протиправних дій неправомірно вилучено запис про обтяження об`єкта нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчуження та виключено запис з Державного реєстру іпотек відносно заставного майна боржника.

Також порушено порядок вилучення запису про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна - предмета іпотеки, що підлягають державній реєстрації, оскільки якщо обтяження речового права виникло на підставі договору, то припинятися воно має також в порядку, визначеному договором. Якщо договором не передбачено порядок припинення обтяження, то підставою його припинення слід вважати момент, коли відпала обставина, яка служила його укладенню або визнання договору виконаним чи недійсним судом.

З наведеного випливає, що державним реєстратором у порушення пункту 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було отримано заяви AT «УкрСиббанк» про припинення іпотеки із доданими письмовими безспірними доказами виконання боржником основного зобов`язання за кредитним договором, а відтак, не було жодних правових підстав для вчинення дій щодо вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження та підстав для виключення запису з Державного реєстру іпотек про іпотеку нерухомого майна боржника.

Державний реєстратор зобов`язаний вимагати подання заявником документів, що свідчать про погашення кредиту або подання безспірних доказів виконання зобов`язання, проте ним цього зроблено не було, що є безумовною підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії.

Договір іпотеки є дійсними з моменту його нотаріального посвідчення - 25 червня 2007 року та 31 січня 2008 року відповідно, майно - нежитлове приміщення магазину, площею 142,9 кв. м у АДРЕСА_1 , що належало ПП «Альпи», є предметом іпотеки АТ «УкрСиббанк».

В силу положень Закону України «Про іпотеку» та ЦК України AT «УкрСиббанк» є іпотекодержателем вказаного майна, іпотека не припинилася, а факт скасування обтяжень нерухомого майна не свідчить про припинення зобов`язальних відносин сторін, що ґрунтуються на іпотечних договорах.

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зазначено: індексний номер витягу 10236198, виданий приватним нотаріусом Нагорною Т. В. на підставі заяви з реєстраційним номером: 3208654 ОСОБА_1 ; номер запису про право власності: 2711932; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: реєстровий № 1345, виданий 03 жовтня 2013 року, видавник приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Нагорна Т. В.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6388599 від 03 жовтня 2013 року.

Враховуючи, що нікчемний договір не створює ніяких наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю, у ОСОБА_1 не виникло право власності.

АТ «УкрСиббанк», як іпотекодержатель, не надавав згоди ПП «Альпи» на продаж ОСОБА_1 майна - нежилого приміщення магазину загальною площею 142,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з наведеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд:

- визнати протиправними дії реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, щодо вилучення (припинення) обтяження речового права за реєстраційними номерами № 5200768, № 6498822 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та щодо виключення (припинення) запису за реєстраційними номерами № 5200471, № 6498751 з Державного реєстру іпотек;

- скасувати державну реєстрацію здійснену 20 вересня 2013 року реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області щодо вилучення (припинення) обтяження - речового права за реєстраційними номерами № 5200768, № 6498822 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та щодо вилучення (припинення) запису за реєстраційними номерами № 5200471, № 6498751 з Державного реєстру іпотек, відносно нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 142,9 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- застосувати наслідки нікчемності договору купівлі-продажу, серія та номер 1345, посвідченого 03 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т. В., що укладений між ПП «Альпи» та ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, магазину, номер запису про право власності 2711932, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, зареєстрований 03 жовтня 2013 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6388599 від 03 жовтня 2013 року приватного нотаріуса Нагорна Т. В., власник ОСОБА_1 , згідно з договором купівлі-продажу від 03 жовтня 2013 року, видавник приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Нагорна Т. В.

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 01 листопада 2022 року ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний та неналежний спосіб захисту порушеного права. Разом із тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення про припинення 15 липня 2013 року дії довіреності на ім`я ОСОБА_6 від 18 січня 2013 року № 181-182, не спростовано погашення заборгованості ПП «Альпи» перед ПАТ «УкрСиббанк» у сумі 421 497,00 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішення місцевого суду оскаржено в апеляційному порядку АТ «УкрСиббанк».

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року змінено, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі якщо суд відмовляє в позові у зв`язку з обранням позивачем неефективного та неналежного способу захисту порушеного права, то в такому випадку суд не може давати оцінку підставності позовних вимог, їх доведеності та відповідно давати оцінку доказам, наданим позивачем, щодо допустимості, достатності та належності цих доказів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позивач обрав неефективний та неналежний спосіб захисту порушеного права, проте безпідставно надав оцінку обґрунтованості та доведеності позовних вимог, тому рішення місцевого суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а саме виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції, як на підставу відмову в позові, на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим та апеляційним судами повно і всебічно не з`ясовано обставини справи, суди не дослідили належним чином докази, подані сторонами у цій справі.

Зазначає, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (щодо питання співвідношення іпотеки та записів про обтяження, способу захисту та застосування статей 9, 12 Закону України «Про іпотеку»), викладених у постановах Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі № 910/73/17, від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 02 червня 2021 року у справі № 715/1984/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року у справі № 125/274/18 та постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, оскільки обставини вказаної справи не є подібними до обставин справи, яка переглядається, а тому правовий висновок Верховного Суду у справі

№ 922/2416/17 не підлягав до застосування судами попередніх інстанцій (пункт 2 частини другої статті 289 ЦПК України).

Вказуючи на відсутність єдиного системного висновку Верховного Суду щодо регулювання правовідносин іпотеки в контексті розмежування юридичної та процедурної підстав припинення обтяжень, співвідношення між юридичної та процедурної підстав для державної реєстрації припинення обтяжень, оцінки вчинених дій на предмет їх законності за наявності процедурної підстави, але за відсутності законодавчої підстави, заявник просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Суди не дослідили зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження доказів, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Провадження у суді касаційної інстанції

10 квітня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 1, 2, 3, 4, частини другої статті 389 ЦПК України.

У квітня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальниці кредит у сумі 200 000 дол. США, а позичальниця зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 червня 2017 року та проценти за його користування в розмірі 13,5 % річних.

Також 25 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 100 000 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 червня 2017 року та проценти за його користування в розмірі 13,5 % річних.

Цього ж дня, 25 червня 2007 року, на забезпечення виконання зобов`язань позичальників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитними договорами № 0 та № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Альпи» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. та зареєстрований в реєстрі за № 1-3991, за умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку нежитлове приміщення магазину, площею 142,5 кв. м у АДРЕСА_1 .

Одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження іпотекою за реєстраційним номером 5200471 від 25 червня 2017 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером 5200768 від 25 червня 2007 року.

31 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 30 січня 2018 року та проценти за його користування в розмірі 13,9 % річних.

Цього ж дня, 31 січня 2008 року, на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_7 за кредитним договором № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Альпи» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. та зареєстрований у реєстрі за № 935, згідно з умовами якого, іпотекодавцем передано в іпотеку нежитлове приміщення магазину, площею 142,5 кв. м у АДРЕСА_1 .

Одночасно з нотаріальним посвідченням договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження іпотекою за реєстраційним номером 6498751 від 31 січня 2008 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером 6498822 від 31 січня 2008 року.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2012 року (справа 2/2218/2921/12) стягнено із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 0 у сумі 117 517,14 дол. США, 35 033,18 грн пені та 1 700,00 грн судових витрат.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2013 року (справа № 2218/5599/2012), яке набрало законної сили, стягнено з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 у сумі 197 821,67 дол. США, 20 423,00 грн. пені та 3 219,00 грн судового збору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року (справа № 2218/23287/2012), яке набрало законної сили:

- задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП «Альпи» про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнено у солідарному порядку із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ПП «Альпи» заборгованість за кредитним договором за № 0 у розмірі 289 036,00 дол. США. Звернуто стягнення на предмети іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , загальною площею 37,6 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2000 року; нежитлове приміщення, загальною площею 107,5 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 та належне ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 25 грудня 2000 року; нежитлове приміщення площею 56,0 кв. м, розташоване на АДРЕСА_1 та приміщення магазину, площею 142,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належне ПП «Альпи» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 лютого 1998 року для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 31 серпня 2008 року в розмірі 289 036,0 дол. США, встановивши спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предметів іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за початковою його ціною;

у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору споживчого кредиту, додатку до нього та додаткових угод - відмовлено.

18 січня 2013 року приватним нотаріусом Саєнко Е. В. посвідчено доручення, за яким АТ «УкрСиббанк» уповноважує ТОВ «Джі Пі Техно», в особі головного юрисконсульта Левицького В. В., представляти інтереси банку.

25 вересня 2013 року ОСОБА_6 , діючи на підставі зазначеної довіреності, направив до реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції два листи-повідомлення № 30-31-3098/4 та № 30-31-3098/6, в яких вказав, що у зв`язку з виконанням договорів про надання споживчого кредиту № 0 від 25 червня 2007 року, № 0 від 25 червня 2007 року, № 0 від 31 січня 2008 року, АТ «УкрСиббанк» просить припинити іпотеку та припинити обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення магазину, площею 142,5 кв. м у АДРЕСА_1 .

27 вересня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області Юзьковою І. В. на підставі вказаних листів-повідомлень внесено до Державного реєстру іпотек відомості про припинення іпотеки (реєстраційний номер 6498751 від 31 січня 2008 року (боржник ОСОБА_4 , іпотекодержатель - АКІБ «УкрСиббанк») та реєстраційний номер 5200471 від 25 червня 2007 року (боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , іпотекодержатель - АКІБ «УкрСиббанк»)).

03 жовтня 2013 року між ПП «Альпи», як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину, площею 142,5 кв. м у АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т. В. За умовами договору купівлі-продажу ПП «Альпи» передало у власність покупця ОСОБА_1 вказане приміщення.

Право власності ОСОБА_1 на спірне нежиле приміщення магазину 03 жовтня 2013 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо ефективного способу захисту

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19, пункт 7.23)).

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зроблено висновок, що:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що спірне нежитлове приміщення магазину було предметом іпотеки, яке у подальшому відчужено ПП «Альпи» на користь ОСОБА_1

АТ «УкрСиббанк», вважаючи, що відомості про припинення обтяження спірного нежитлового приміщення магазину, яке є предметом іпотеки, було безпідставно вилучено з Державного реєстру іпотек,договори іпотеки не припинили свою дію, основне зобов`язання залишається невиконаним, а тому правочин щодо відчуження спірного приміщення, в силу положень статті 12 Закону України «Про іпотеку», є нікчемним, просило суд: визнати протиправними дії реєстраційної служби щодо вилучення (припинення) обтяження речового права на спірне майно, яке є предметом іпотеки; скасувати державну реєстрацію щодо вилучення (припинення) обтяження - речового права на спірне майно, яке є предметом іпотеки; застосувати наслідки нікчемності договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2013 року, укладеного між ПП «Альпи» та ОСОБА_1 , скасувавши державну реєстрацію права власності на спірне нежиле приміщення магазину за ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви рішення місцевого суду, дійшов висновку, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для скасування записів про обтяження спірного майна іпотекою стали листи-повідомлення № 30-31-3098/4 та № 30-31-3098/6 25 вересня 2013 року, подані до реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від імені АТ «Укрсиббанк» - Левицьким В. В., відповідно до яких уповноважена особа банку просила зняти заборону відчуження спірного нерухомого майна, у зв`язку з виконанням договорів про надання споживчого кредиту № 0 від 25 червня 2007 року, № 0 від 25 червня 2007 року, № 0 від 31 січня 2008 року.

У подальшому спірне майно відчужено ПП «Альпи» на користь ОСОБА_1

АТ «УкрСиббанк» не вчиняло в подальшому жодних дій для відновлення записів про обтяження речового права за договорами іпотеки.

У випадку, якщо особа вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту для такої особи було б звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, і після набрання законної сили рішенням суду, у разі задоволення такого позову, до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Враховуючи обставини справи, яка переглядається, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить із того, що його право, як іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна та внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек, іпотекодержатель відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» набуває право пред`являти вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та яка набула статусу іпотекодавця.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду (у незміненій після апеляційного перегляду частині) та апеляційного судів про те, що позивачем обрано неефективний (неналежний) спосіб захисту порушеного права, а отже, відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах міститься у пунктах 7.22, 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/247/20 (провадження № 61-8229св22), від 08 червня 2022 року у справі № 501/528/18 (провадження № 61-12888св21), від 21 вересня 2022 року у справі № 753/18628/19 (провадження № 61-3423св22), від 18 січня 2023 року у справі № 686/11864/20 (провадження № 3037св22).

Щодо касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України

Доводи заявника про те, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі № 910/73/17, від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18, від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, від 02 червня 2021 року у справі № 715/1984/19, від 30 вересня 2020 року у справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року у справі № 125/274/18 та постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19).

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

У справі № 910/73/17 судом касаційної інстанції розглядався спір між юридичними особами про витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення з нежилого приміщення.

У справі № 922/2250/16 Верховним Судом розглядалося справа щодо банкрутства юридичною особи, порушення ліквідаційної процедури.

У справі № 910/4989/18 судом касаційної інстанції розглядався спір між юридичними особами про скасування державної реєстрації права власності та визнання договорів про відступлення прав вимоги недійсними.

У справі № 922/2589/19 Верховним Судом розглядався спір між міською радою і юридичною особою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін до об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі.

У справі № 715/1984/19 (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року, провадження № 61-17023св20) розглядався спір між юридичною та фізичними особами про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та поновлення записів про право власності та обтяжень. У цій справі встановлено, що обтяження на предмет іпотеки було припинене реєстратором реєстраційної служби на підставі підробленого судового рішення.

У справі № 912/2037/19 Верховним Судом розглядався спір між юридичними особами про визнання дій державного реєстратора щодо припинення запису про іпотеку протиправними та скасування рішення державного реєстратора. У цій справі встановлено, що у наданих до державного реєстратора документах були відсутні відомості про припинення зобов`язання, тому прийняття державним реєстратором рішення про припинення запису про іпотеку та запису про обтяження на підставі документів, які не підтверджували підстави для припинення відповідних зобов`язань, свідчить про порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У справі № 125/274/18 (провадження № 61-9461св19) Верховним Судом розглядався спір між юридичною та фізичними особами про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним, визнання незаконним виникнення права власності, скасування реєстраційних дій, поновлення права власності на майно, внесення відомостей у реєстри. У цій справі встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 11 серпня 2016 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт селлінг», в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, а також всі наступні правочини, укладені стосовно об`єкта нерухомості, яке було предметом іпотеки, визнано недійсними, тому передбачена статтею 17 Закону України «Про іпотеку» підстава для припинення іпотеки (реалізація предмета іпотеки) відсутня. Урахувавши, що зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 14 червня 2007 року № VICWG100001444, на забезпечення якого укладено договір іпотеки вказаної нерухомості, не виконане, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про поновлення запису про іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 202) в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У справі № 6-1685цс16 Верховним Судом України розглядався спір між юридичною та фізичною особою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на нерухоме майно.

Саме по собі посилання на різні постанови Верховного Суду із вказівкою про неоднакове застосування норм права у різних справах, у неподібних правовідносинах чи у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм права.

Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається, а судом вона (норма права) застосована без урахування такого висновку.

Щодо касаційного оскарження судових рішень за пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України

Оскаржувані рішення місцевого суду (у незміненій після апеляційного перегляду частині) та апеляційного суду відповідають актуальній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) щодо ефективного способу захисту права іпотекодержателя у випадку, коли у відповідному державному реєстрі відсутні відомості про таке обтяження і якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить з того, що його право іпотекодержателя порушене.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Враховуючи, що Верховний Суд у своїх постановах уже викладав висновки щодо питання, порушеного у касаційній скарзі, зокрема щодо ефективного способу захисту порушеного права у справах із подібних правовідносин, колегія суддів не вбачає необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) та передачі справи, яка є предметом перегляду, на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Щодо касаційного оскарження судових рішень за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про відсутність єдиного системного висновку Верховного Суду щодо регулювання правовідносин іпотеки в контексті розмежування юридичної та процедурної підстави припинення обтяжень, співвідношення між юридичної та процедурної підставами для державної реєстрації припинення обтяжень, оцінки вчинених дій на предмет їх законності за наявності процедурної підстави, але за відсутності законодавчої підстави, оскільки такі доводи є необґрунтованими та спростовуються висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/247/20 (провадження № 61-8229св22), від 08 червня 2022 року у справі № 501/528/18 (провадження № 61-12888св21), від 21 вересня 2022 року у справі № 753/18628/19 (провадження № 61-3423св22), від 18 січня 2023 року у справі № 686/11864/20 (провадження № 61-3037св22).

Змінюючи рішення місцевого суду в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо інших доводів касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про те, що листи-повідомлення № 30-31-3098/4 та № 30-31-3098/6 від 25 вересня 2013 року, подані від імені АТ «УкрСиббанк» Левицьким В. В., який діяв на підставі відкликаної довіреності, реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції, не можуть бути підставою для зняття обтяжень зі спірного майна, а тому внесення записів про припинення обтяжень є безпідставним та за відсутності законодавчої підстави, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги з огляду на те, що у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права суд не надає оцінку доказам, обставинам та доводам, на які позивач посилається як на підставу заявлених позовних вимог.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Апеляційний суд, переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням усіх конкретних обставин, надав вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, пункт 47).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 01 листопада 2022 року, у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
В. А. Стрільчук
І. М. Фаловська