Провадження № 22-ц/812/625/23 Головуючий суду першої інстанції Паньков Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/5615/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участю скаржника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - Булахевіча С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Панькова Д.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича,

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2016 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (далі - ПАТ «АЛЬФА-БАНК») 50 896 грн заборгованості за кредитним договором.

Зазначене судове рішення виконувалось примусово 20 вересня 2016 року постановою державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби в Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3, яке знаходилось на виконанні державного виконавця цього відділу Ігнатюка В.В.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «АЛЬФА-БАНК» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»).

Державним виконавцем було направлено для виконання копію постанови в організації, де працює боржник та в Управління Пенсійного фонду України, де вона отримує пенсію.

Відповідно до довідок цих установ з неї утримано: з пенсії 17 701,22 грн; коледж «Манада» - 3 826,11 грн; військова частина - 33 407,37 грн, 2 066 грн, 934,55 грн.

В довідках вказано, що ці кошти, а саме - 57 935,25 грн, перераховано стягувачу.

Отже, всю суму за судовим рішенням ОСОБА_1 сплатила в повному обсязі.

Скаржник зверталась до державного виконавця Ігнатюка В.В. з питанням про закриття виконавчого провадження, оскільки вся сума заборгованості була погашена. За повідомленням останнього виконавче провадження було закрито.

Проте 27 березня 2023 року ОСОБА_1 отримала від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. (далі - приватний виконавець Булахевіч С.В.) постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 20 березня 2023 року, з якої дізналась про наявність в неї боргу перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в сумі 13 710,59 грн, та винесення постанов у межах цього виконавчого провадження про стягнення з неї витрат на виконання судового рішення в сумі 500 грн та винагороди приватного виконавця у розмірі 1 971 грн.

Вона вважає дії приватного виконавця щодо винесення зазначених постанов незаконними.

Відповідно до виконавчого листа виданого 04 березня 2016 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за рішенням суду строк пред`явлення документу до виконання становить один рік.

Як видно з виконавчого листа, державним виконавцем Ігнатюком В.В. 25 листопада 2021 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу було направлено стягувачу на його вимогу.

Виконавче провадження № НОМЕР_2 від 20 березня 2023 року приватним виконавцем Булахевічем С.В. було відкрито з порушенням норм законодавства, тобто після закінчення річного строку для пред`явлення документу до виконання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Булахевіча С.В. про відкриття виконавчого провадження від 20 березня 2023 року № НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа для виконання, що має місце у цій справі, а тому з урахуванням переривання строку пред`явлення виконавчого листа в 2016 року, виконавчий лист було пред`явлено в межах строку для примусового виконання, а тому порушень законодавства з боку приватного виконавця судом не встановлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона вважає дії приватного виконавця незаконними за двох обставин - у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження з порушенням строку (на виконавчому листі вказано річний строк пред`явлення, стягувач забрав виконавчий лист 25 грудня 2021 року, отже строк скінчився 25 грудня 2022 року) та у зв`язку з тим, що борг нею фактично погашено, про що надавалась довідка.

Суд фактично розглянув лише одну підставу для оскарження дій приватного виконавця - порушення строку при відкритті виконавчого провадження. Хоча в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-711 цс15 чітко зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений імперативною нормою закону та не може бути змінений судом.

Заперечення Булахевіча С.В. з посиланням на пункт 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» нового Закону «Про виконавче провадження», що продовжує строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (трирічний строк), пом`якшує або скасовує відповідальність неправильно.

Також в своєму відзиві приватний виконавець послався на те, що вже після відкриття ним провадження ОСОБА_1 сплатила борг частково. Скаржник цей факт заперечує та вважає, що цей платіж був здійснений стягувачем, для того, щоб мати змогу вимагати незаконно кошти і надалі.

На день слухання справи 27 квітня 2023 року відзив приватного виконавця Булахевіча С.В. ОСОБА_1 не отримувала, сповіщення з пошти надійшло 04 травня 2023 року. Ознайомитись до судового засідання з ним скаржник не мала змоги. Вважає, що це призвело до порушення її процесуальних прав. В залі суду ознайомитись з рішенням ОСОБА_1 не надали можливості. Від відкладення справи вона відмовилась, оскільки є юридично не освідченою.

Не погодившись з апеляційною скаргою приватний виконавець Булахевіч С.В., в інтересах якого діє його представник - Гриценюк В.О. , надав відзив.

В своєму відзиві доводи скарги не визнав та просив в її задоволенні відмовити. При цьому зазначив, що всі дії виконавця чітко кореспондуються з вимогами чинного законодавства.

Виконавчий лист, за яким проводиться стягнення видано 04 червня 2016 року зі строком пред`явлення до виконання 1 рік.

Відповідно до вимог статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3 років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3 місяців.

Відповідно до частини 5 розділу XIII Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно відмітки на виконавчому документі, виконавчий документ вже пред`являвся до примусового виконання до органів ДВС, повернення виконавчого документа (завершення виконавчого провадження) було 25 листопада 2021 року після чого виконавчий документ було пред`явлено приватному виконавцю та відкрито виконавче провадження 20 березня 2023 року.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини 4 та 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У даній справі неправомірні дії приватного виконавця відсутні, а доводи скаржника, викладені в скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та наміром затягування примусового виконання рішення суду, як завершальної стадії судового провадження.

В заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати, що в свою чергу і було зроблено стягувачем, а виконавцем звірено інформацію із заяви стягувача та відмітки на виконавчому документі, та відкрито виконавче провадження на залишок боргу відповідно до виконавчого документа.

Щодо сплати 150 грн по виконавчому провадженню то цю суму дійсно сплатив стягувач, але не в рахунок погашення боргу, а як авансування витрат виконавчого провадження відповідно до норм Закону № 1404-VIII.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2016 року у цивільній справі № 484/5615/15-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АЛЬФА БАНК» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 500951916 від 12 липня 2014 року на загальну суму 50 896,53 грн та судовий збір у розмірі 1 218 грн.

09 червня 2016 року судом на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який було передано на примусове виконання до державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби в Миколаївській області Ігнатюка В.В., яким судове рішення виконувалося з 07 вересня 2016 року по 25 листопада 2021 року.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «АЛЬФА БАНК» на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

25 листопада 2021 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, тобто на підставі того, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Таке встановлено з запису державного виконавця у виконавчому листі. Там же зазначено, що на момент повернення виконавчого листа залишок боргу становить 13 710,59 грн.

03 березня 2023 року стягувач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» звернувся до приватного виконавця Булахевіча С.В. з заявою про відкриття провадження за вказаним виконавчим листом на суму боргу що залишилася.

20 березня 2023 року приватний виконавець Булахевіч С.В. виніс постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частина 2 статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що «…право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи, навпаки, перешкоджає такому виконанню.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом ( пункт 1 частина 2 стаття 18 зазначеного закону).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

За приписами частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Водночас відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на час набрання законної сили рішенням Первомайського міськрайонного суду м. Миколаєва від 04 березня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Ураховуючи наведене, за встановленими у справі обставинами вбачається, що на час набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа не сплинув, виконавчий документ перебував на виконанні державного виконавця Первомайського відділу державної виконавчої служби в Миколаївській області Ігнатюка В.В., яким судове рішення виконувалося з 07 вересня 2016 року по 25 листопада 2021 року. За такого цей виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За пунктом 1 частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з позначок державного виконавця у виконавчому листі 25 листопада 2021 року, зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із заявою стягувача про повернення виконавчого листа. На зазначену дату у виконавчому листі зазначено про залишок боргу у розмірі 13 710.59 грн.

Зазначену постанову державного виконавця боржник не оскаржувала.

Отже виконавчий документ, виданий 04 червня 2016 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області у справі № 484/5615/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 896.53 грн було пред`явлено до виконання та повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому саме з дати повернення виконавчого документа стягувачу (5 листопада 2021 року) обраховується трирічний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який переривався пред`явленням виконавчого листа до виконання.

Отже на день відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за цим виконавчим документом, а саме 20 березня 2023 року трирічний строк для його пред`явлення, не сплинув.

Щодо доводів апеляційної скарги, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не були враховані ті обставини, що боржник на час відкриття такого провадження сплатив борг, не можуть бути прийняти до уваги з огляду на таке.

За частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Отже, обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності (статті 77-80 ЦПК України) суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Як встановлено за даними позначок державного виконавця на виконавчому листі на час повернення виконавчого документа стягувачу 25 листопада 2021 року залишок боргу за цим виконавчим листом становив 13 710.59 грн. Саме у такому розмірі визначив залишок боргу державний виконавець Первомайського відділу державної виконавчої служби в Миколаївській області Ігнатюк В.В. Розмір визначеного залишку боржник не оскаржувала, отже погодилася з обрахуванням боргу, визначеного державним виконавцем.

Саме на таку суму боргу новий стягувач звернувся із заявою до приватного виконавця та саме із такої суми боргу виходив останній при відкритті провадження у справі 20 березня 2020 року.

Будь-яких доказів на підтвердження сплати зазначеного залишку грошового боргу у період з 25 листопада 2021 року до 20 березня 2020 року ОСОБА_1 не надавала ні приватному виконавцю, ні до суду першої та апеляційної інстанції. Надані заявником докази про відрахування грошових коштів за місцем її роботи не можуть свідчити про відсутність боргових зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 при примусовому виконанні судового рішення.

Між тим, такі обставини не позбавляють боржника звернутися до стягувача або до приватного виконавця з питань перевірки сум, що надходили до державного виконавця та в подальшому до стягувача для погашення боргових зобов`язань.

За такого колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, порушення судом вимог процесуального права та не правильне застосування судом норм матеріального права судом апеляційної інстанції при перевірці оскарженого судового рішення не встановлено.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.

Приписами частини 1 статті 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо буде постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу, надісланому до апеляційного суду 09 червня 2023 року через засоби електронного зв`язку, приватний виконавець Булахевіч С.В., в інтересах якого діяв адвокат Гриценюк В.О., просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, та надав попередній розрахунок понесених витрат, а саме: надання консультацій по суті справи - 1 година, підготовка апеляційної скарги - 3 години, участь у судових засіданнях - 1 година, а всього 5 год, де погодинна ставка визначена 2 000 грн на годину.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, приватний виконавець до відзиву на апеляційну скаргу долучив договір про надання правової допомоги від 30 травня 2023 року № 30-1/05/23, укладений між адвокатським бюро «Владислава Гриценюка» та приватним виконавцем Булахевічем С.В., ордер, виданий на підставі договору про надання правової допомоги, який підтверджує повноваження адвоката Гриценюка В.О. на представництво інтересів приватного виконавця Булахевіча С.В. у суді апеляційної інстанції, платіжну інструкцію від 01 червня 2023 року про сплату приватним виконавцем Булахевічем С.В. адвокатському бюро «Владислава Гриценюка» 10 000 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконанні відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ( частина 4 статті 137 ЦПК України).

Заявник ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що всі витрати вона все сплатила під час виконавчого провадження.

При визначені розміру витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів апеляційного суду вважає, що клопотання приватного виконавця про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, оскільки як встановлено переліком наданих послуг, до їх складу включено підготовка апеляційної скарги, на що витрачено 3 години, між тим у справі апеляційна скарга приватним виконавцем не подавалась, та участь у судовому засіданні відповідно складає 1 годину, однак судове засідання апеляційного суду відбувалося без участі адвоката, а тому задоволенню підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

З урахуванням наведеного, оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, з ОСОБА_1 на користь Булахевіча С.В. підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 536.80 грн слід віднести за рахунок заявника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.