Справа № 148/388/23
Провадження № 22-ц/801/2341/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 рокуСправа № 148/388/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалив суддя Ковганич С. В.

Рішення ухвалено у відсутності сторін у м. Тульчин

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2023 року,

Встановив:

У лютому 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмір 270 439,99 грн. та понесені судові витрати 4056,60 грн. судового збору.

Свої позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивував тим, що 27 квітня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (далі відповідач 1 або позичальник) було укладено кредитний договір № 1705/04/2018/0223, за умовами якого останній було надано кредит у сумі 527 000,00 грн. на придбання автомобіля RENAULT DUSTER, строком до 25 квітня 2025 року, зі сплатою 14,99 % річних у межах терміну кредитування та сплатою 19,99 % річних - за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість). Кредит було надано шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ "Фаворит Авто Вінниця".

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 (далі відповідач 2, поручитель) було укладено договір поруки № 1705/04/2018/0223-Р від 27 квітня 2018 року, до якого вносились зміни 10 грудня 2020 року. Відповідно до п.1.2 даного договору поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору.

У зв`язку із неможливістю виконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору вносились зміни до кредитного договору 07 травня 2020 року та 10 грудня 2020 року. Між тим, позичальник не виконував належним чином своїх зобов`язань щодо щомісячної сплати кредиту та процентів. Оскільки позичальник прострочив повернення чергової частини кредиту та процентів, банк 12 вересня 2022 року надіслав лист-вимогу відповідачам про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів від дати отримання вимоги, однак вимога не була виконана.

Таким чином у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 270 439,99 грн., з яких: 241 504,01 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 27 299,55 грн. - заборгованість по процентах прострочена; 205,61 грн. - 3 % річних (кредит); 241,22 грн. - 3 % річних (проценти); 489,77 грн. - індекс інфляції по кредиту; 699,83 гр. - індекс інфляції по процентах.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року позов ПАТ АБ "Укргазбанк" в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року в розмірі 30 439,99 грн.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" судові витрати з оплати судового збору в сумі 4056,60 грн., тобто по 2028,30 грн. (дві тисячі двадцять вісім гривень 30 копійок) з кожного.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, однак необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини та не дослідив належним чином докази, які підтверджують розмір погашень, зроблених відповідачами після пред`явлення позову до суду, в наслідок чого помилився у розмірі заборгованості, яка підлягає стягненню, а тому просить змінити рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 30 439,99 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору в розмірі 50 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував та не перевірив тих обставин, що представник банку у заяві, поданій на виконання вимог суду, повідомила, що відповідач за період з 24.02.2022 року по 21.06.2023 року сплатив 120 000,00 грн., що відповідає дійсності, проте погашення в розмірі 50 000,00 грн. були зроблені відповідачем за період з 23.02.2022 року по 14.12.2022 року та уже враховані у розрахунку заборгованості. Позивач вважає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином додану до позовної заяви виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 27 квітня 2018 року по 14 грудня 2022 року, з якої вбачається, що 01 вересня 2022 року здійснене погашення простроченого кредиту в розмірі 20 000,00 грн. та 11 листопада 2023 року здійснене погашення простроченого кредиту в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу позивача не надали.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1705/04/2018/0223, за умовами якого останній було надано кредит у сумі 527 000,00 грн. на придбання автомобіля RENAULT DUSTER 2018 шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ "Фаворит Авто Вінниця", строком до 25 квітня 2025 року, зі сплатою 14,99 % річних у межах терміну кредитування та сплатою 19,99 % річних - за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), про що свідчить копія даного договору (а. с. 7-12).

27 квітня 2018 року в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачами було укладено договір поруки № 1705/04/2018/0223-Р, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року та взяв на себе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язання по кредитному договору та зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора, перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором (а. с. 15-16).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ "Фаворит Авто Вінниця", про що свідчить копія виписки відділення №223/01 АБ «Укргазбанк» з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 з 27/04/2018 по 14/12/2022 (а .с. 18-28).

У зв`язку із неможливістю виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору вносились зміни до кредитного договору, а саме: 07 травня 2020 року та 10 листопада 2020 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 були укладені Додаткова угода та Додаткова угода № 2 до кредитного договору № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року, відповідно до умов яких було перенесено строки сплати нарахованих процентів та змінилися умови сплати щомісячних планових платежів по кредиту та строки сплати процентів, нарахованих за період з 01 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року (а. с. 13, 14).

Також, 10 грудня 2020 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачами була укладена Додаткова угода до договору поруки № 1705/04/2018/0223-Р від 24 квітня 2018 року, відповідно до умов якої сторони виклали п.1.1. договору поруки в іншій редакції та через внесення змін до кредитного договору, що були оформлені Додатковою угодою від 10 грудня 2020 року, встановили графік погашення відтермінованих до сплати процентів/комісій (а. с. 17).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання, то з метою досудового врегулювання спору 12 вересня 2022 року позивачем на адресу ОСОБА_1 , а 20.10.2022 на адресу ОСОБА_2 направлялися листи - вимоги, про що свідчать їх копії № 129/20358/2-22 (а. с. 29) та №129/24966/2022 (а. с. 31), із вимогою про дострокове повернення кредиту протягом 30 днів від дати отримання вимоги.

Отримавши листи-вимоги 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 та 28 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , вимоги позивача не виконали.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка згідно з наданим представником позивача розрахунком станом на 14 грудня 2022 року становить 270 439,99 грн., з яких: 241 504,01 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 27 299,55 грн. - заборгованість по процентах прострочена; 205,61 грн - 3 % річних (кредит) та 241,22 грн. - 3 % річних (проценти) - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютого 2022 року; 489,77 грн. - індекс інфляції по кредиту та 699,83 грн. - індекс інфляції по процентах - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютого 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що після пред`явлення позову ОСОБА_1 була погашена частина заборгованості за кредитним договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року, а саме сплачено 240 000,00 грн., про що свідчить заява представника позивача, у якій остання визнала, що відповідач після пред`явлення позову сплатила 120 000,00 грн., а також копії квитанцій від 04 квітня 2023 року на суму 35 000,00 грн. (а. с. 74), від 13 червня 2023 року на суму 10 000,00 грн. (а. с. 76) та від 09 жовтня 2023 року на суму 120 000,00 грн. (а. с. 130). Відтак, оскільки судом встановлено, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, тому суд вважає, що з ОСОБА_1 , як позичальника, та з ОСОБА_3 , як поручителя, підлягає стягненню солідарно сума заборгованості за кредитним договором №1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року в розмірі 30439,99 грн, з яких: 28803,56 грн - заборгованість по кредиту прострочена; 205,61 грн - 3 % річних (кредит) та 241,22 грн - 3 % річних (проценти) - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютого 2022 року; 489,77 грн - індекс інфляції по кредиту та 699,83 грн - індекс інфляції по процентах - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютий 2022 року.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

В апеляційній скарзі банк посилався на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини та не досліджено належним чином докази, які підтверджують розмір погашень, зроблених відповідачами після пред`явлення позову до суду, в наслідок чого помилився у розмірі заборгованості. Проте, таке твердження апелянта спростовується матеріалами справи виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

ПАТ АБ «Укргазбанк», звертаючись до суду з позовом, надало кредитний договір № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 ; договір поруки № 1705/04/2018/0223-Р від 27 квітня 2018 року, укладеного в забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачами; виписку відділення № 223/01 АБ «Укргазбанк» з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 з 27/04/2018 по 14/12/2022; Додаткову угоду та Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року; Додаткову угоду до договору поруки № 1705/04/2018/0223-Р від 24 квітня 2018 року; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року, з яких вбачається, що відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання, тому з ОСОБА_1 , як позичальника, та з ОСОБА_2 , як поручителя, підлягала стягненню солідарно сума заборгованості за кредитним договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року в розмірі визначеному у розрахунку заборгованості у загальній сумі 270 439,99 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після пред`явлення позову, позичальником ОСОБА_1 була погашена частина заборгованості за кредитним договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року, а саме сплачено 240 000,00 грн., про що свідчить заява представника позивача від 29 червня 2023 року, у якій остання визнала, що відповідач після пред`явлення позову сплатила 120 000,00 грн., а також копія квитанції від 09 жовтня 2023 року, що додана до заяви про розгляд справи без участі представника відповідачів адвоката Мовчана В. В. від 09 жовтня 2023 року про сплату ОСОБА_2 через ОСОБА_1 120 000,00 грн. на погашення кредиту за договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року (а. с. 130).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» та вірно визначив, що солідарному стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором № 1705/04/2018/0223 від 27 квітня 2018 року в розмірі 30 439,99 грн., з яких: 28 803,56 грн. - заборгованість по кредиту прострочена; 205,61 грн. - 3 % річних (кредит) та 241,22 грн. - 3 % річних (проценти) - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютого 2022 року; 489,77 грн. - індекс інфляції по кредиту та 699,83 грн. - індекс інфляції по процентах - за період з 15 грудня 2019 року по 11 лютого 2022 року.

Доводи апеляційної скарги, у тій частині, що погашення в розмірі 50 000,00 грн. були зроблені відповідачем за період з 23 лютого 2022 року по 14 грудня 2022 року та уже враховані у розрахунку заборгованості, однак суд повторно їх врахував посилаючись на заяву представника банку, не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надала заяву, у якій вказала, що після пред`явлення позову до суду, відповідач сплатила 120 000,00 грн. (а. с. 92), на виконання ухвали суду від 15 червня 2023 року, якою суд витребував з ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» довідку про стан заборгованості по кредитному договору № 1705/04/2018/0223, з врахуванням всіх сплачених відповідачами коштів після 14 грудня 2022 року (а. с. 78).

Апеляційний суд наголошує на тому, що судом першої інстанції витребовувалась інформація про сплату заборгованості відповідачами після 14 грудня 2022 року, тобто після кінцевої дати вказаної в розрахунку заборгованості по процентах (а. с. 5), тому будь-яких підстав вважати що грошові кошти у сумі 50 000,00 грн., що були сплачені відповідачами після пред`явлення позову, уже були враховані банком у розрахунку відсутні.

Також, судом враховується, що у поданій представником позивача заяві акцентовано, що погашення заборгованості на загальну суму 120 000,00 грн. було здійснено відповідачем після пред`явлення позову до суду, однак згодом позиція позивача змінилась у розмірі 50 000,00 грн, які нібито були враховані у розрахунку заборгованості та були сплачені раніше, а така суперечлива поведінка позивача свідчить про його недобросовісність.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на виписку по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 27 квітня 2018 року по 30 жовтня 2023 року, проте довідка охоплює період поза межами розгляду справи судом першої інстанції, та позивачем не обґрунтовано неможливості надати довідку аналогічного змісту до суду першої інстанції до закінчення розгляду спору, а тому не підлягає дослідженню.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивачем не доведено належними й допустимими доказами факту неповного з`ясування обставин справи судом, на які посилається банк, з урахуванням поданих доказів до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник