Справа № 2-1093/12
Провадження № 6/712/474/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Стеценко О.С., за участю секретаря Руденко А.В., заявника ОСОБА_1 , державного виконавця Анісімова О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , інші особи: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ КБ «Приватбанк», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.10.2013 задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 89 997,15 грн.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23.10.2019 заочне рішення скасовано, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 .

Наразі виконавчі провадження №№ 51906694, 51906835 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1093/12 завершено, а виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, заявник просить скасувати заборону виїзду за кордон України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» на суму 89997,15 грн., накладене ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року (провадження № 6/712/1361/13).

Заявник у судовому засіданні просив заяву задовольнити.

Державний виконавець не заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Представник АТ КБ «Приватбанк» до судового засідання не прибув, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Дослідившиматеріали додані до заяви, заслухавши пояснення сторін, суд робить наступні висновки.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2012 у справі № 2-1093/2012 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з останнього на користь банку заборгованість у загальній сумі 89997,15 грн. та судовий збір у сумі 899,97 грн.

24.10.2013 Соснівським районним судом м. Черкаси подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за межі України задоволено; тимчасово обмежено виїзд за межі України, громадянину України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 89997,15 грн.

Черкаським апеляційним судом постановою від 23.10.2019 у справі № 2-1093/12 заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31.05.2012 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно листа Управління державної виконавчої служби від 15.10.2019 на виконанні у Соснівському відділі державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за виконавчими листами № 2-1093/12: № 51906694 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 899,97 грн.; № 51906835 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 89997,15 грн.

26.05.2017 державним виконавцем винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Указане підтвердив державний виконавець у судовому засіданні та підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Отже, матеріали справи свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що заявник є особою яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Верховний суд у постанові №331/8536/17 від 28.10.2020, виклав правову позицію, яка полягає у тому, що «тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121). Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35).

Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.»

З приписів ч.8 ст.441 ЦПК України, вбачається, що особа-боржник у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України до суду може звертатися неодноразово.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Оскільки застосовування в подальшому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є недоцільним та суперечить чинному законодавству, що значно обмежує права останнього, а тому встановлене судом обмеження підлягає скасуванню.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», статтями 12, 13, 17, 81, 259, 441 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , інші особи: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ КБ «Приватбанк», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , право виїзду за межі України, до виконання зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» на суму 89997,15 грн., накладене ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року (провадження № 6/712/1361/13).

Копію цієї ухвали направити Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) для виконання.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлений 19.12.2023.

Головуючий: О.С. Стеценко