Справа № 296/8756/22
УХВАЛА

Іменем України

"16" червня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дмитренко І.Б.,

представника відповідача адвоката Бородіна Д.В.,

розглянувши клопотання представника позивача адвоката Дмитренко І.Б. про поновлення пропущеного процесуального строку, для подання заяви та заяву про уточнення позовних вимог у цивільній справі № 296/8756/22 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ПОСТАНОВИВ:

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

22.05.2023 року до суду від представника позивача адвоката Дмитренко І.Б. надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині сум, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 , оскільки розрахунки, наведені у позовній заяві є приблизними, а відповідач витребуваних судом документів не надав.

09.06.2023 року до суду від представника позивача адвоката Дмитренко І.Б. надійшла заява про поновлення строку для подання заяви про уточнення позовних вимог. В обґрунтування заяви зазначає, що причиною пропуску строку звернення до суду із заявою про уточнення позовних вимог є неналежна поведінка відповідача, яка полягає у невиконанні покладених на нього судом обов`язків, зокрема не виконання вимог ухвали суду щодо надання довідки про заробітну плату та ухилення від участі в справі, про що свідчить цілковите ігнорування вимог суду і неявка у судові засідання без поважних причин чотири рази поспіль, у зв`язку з чим виникла необхідність у самостійному втановленні документально підтверджених сум заробітку та у збільшенні суми позову.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви та просили прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог. Представник ОСОБА_2 пояснила, що за своєю суттю вказана заява є фактично заявою про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просив повернути заяву про уточнення позовних вимог, оскільки подання такої заяви не передбачено вимогами ЦПК України. Підстав для поновлення процесуального строку не вбачає.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані заяви, вважає, що заяву про поновлення процесуального строку слід задовольнити та прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Як визначено ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 21.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.02.2023, а також постановлено витребувати у Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради інформацію про суми коштів, належних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, індексація, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, інші виплати).

09.02.2023 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, в.о. директора Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради Антонюк Д.П. на адресу суду подав заяву про відкладення розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 07.03.2023 року.

07.03.2023 року учасники справи в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про проведення судового засідання 07.03.2023 року без участі позивача та представника позивача, просила вирішити питання щодо витребування інформації у відповідача. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали про витребування доказів, 07.03.2023 року постановлено повторно ухвалу про витребування доказів у відповідача.

29.03.2023 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, розгляд справи було відкладено на 18.04.2023 року.

18.04.2023 року учасники справи в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про відкладення розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 23.05.2023 року.

23.05.2023 року представник відповідача адвокат Бородін Д.В. подав заяву про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 16.06.2023 року.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі військовий стан було неодноразово продовжено.

Суд звертає увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року Головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

У свою чергу, в абзаці п`ятому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 зазначено, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає потребу забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод; у правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 6 квітня 2022 року гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France, заява № 29731 /96).

У справі «Bellet v. France» (заява №23805/94, пункт 36) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, у рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and оthers v. Spain, заяви №№38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41487/98 and 41509/98, пункт 51) та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada. Cavanilles v. Spain, заява № 28090/95, пункт 45) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з висновками, що сформульовані у одному з останніх рішень Великої Палати ЄСПЛ, яке головним чином стосується процесуальних гарантій особи у суді та узагальнює позиції з раніше винесених рішень цього Суду, - справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia [ВП], № 40160/12, п.п. 76-78, 97-99): пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (див. рішення у справах «Роше проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom) [ВП], № 32555/96, п. 116; «З та інші проти Сполученого Королівства» (Z and Others v. the United Kingdom) [ВП], № 29392/95, п. 91; «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) [ВП], № 15869/02, п. 54); право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним»; це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд; проте право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230); заходи, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, який залишається для особи, у такий спосіб або в такій мірі, щоб сама суть права була порушена; крім того, обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між засобами, що використовуються, і метою, яка має бути досягнута; при цьому у практиці Суду закріплено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69; «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), № 35787/03, п. 29); Суд постановляв, що є порушення права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey) [ВП], № 8917/05, п. 79; «Ефстатіу та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece), № 36998/02, п. 24; «Есім проти Туреччини»(Esim v. Turkey), № 59601/09, п. 21); у своїй подальшій практиці Суд послідовно спирався на вищезазначені елементи при ухваленні рішення щодо того, чи було тлумачення процесуальної норми таким, що необґрунтовано обмежувало право заявника на доступ до суду (див. приклади, рішення у справах, в яких було визнано порушення: «Новіньський проти Польщі» (Nowinski v. Poland), № 25924/06, п. 34;«Омеровіч проти Хорватії (№ 2)» (Omerovic v. Croatia) (№ 2), № 22980/09, п. 45; «Маширевіч проти Сербії» (Masirevic v. Serbia), № 30671/08, п. 51;«Корнеа проти Республіки Молдова» (Cornea v. the Republic of Moldova), № 22735/07, п. 24; «Лоулі-Георгопулу проти Греції» (Louli-Georgopoulou v. Greece), № 22756/09, п. 48; а також приклади, в яких Судом було постановлено, що обмеження доступ до суду не є непропорційним: «Уеллс проти Сполученого Королівства» (Wells v. the United Kingdom), № 37794/05; «Данн проти Сполученого Королівства» (Dunn v. the United Kingdom), № 62793/10, п. 38).

Вказаний підхід стосовно процесуальних строків також застосовано Верховним Судом у постановах від 31 липня 2019 року у справі №821/1896/15-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 440/5178/20, від 17 грудня 2021 року у справі №460/713/21, від 10 лютого 2022 року у справі №560/11791/21, від 5 травня 2022 року у справах №520/9769/19, №420/18798/21 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві представник позивача вказала, що після отримання від відповідача інформації про належні ОСОБА_1 при звільненні кошти, позивач уточнить свої позовні вимоги в цій частині.

Також представником позивача було заявлено клопотання про витребування у Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради інформацію про суми коштів, належних ОСОБА_1 при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, індексація, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, інші виплати), за наслідками розгляду клопотання було постановлено ухвалу про витребування вказаної інформації.

На даний час ухвали суду не виконані, позивачу довелося самостійно встановлювати офіційний дохід. Вказане також вплинуло на строки розгляду справи.

Зазначені обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду з заявою про уточнення позовних вимог з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених ст. 49 ЦПК України згідно статті 127 ЦПК України.

Верховний суд у постанові № 910/18389/20 зазначає про те, що збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому в даному випадку суд розцінює заяву позивача про уточнення позовних вимог як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В аспекті можливості чи неможливості прийняття до розгляду такого процесуального документу як «нова редакція позовної заяви», суд виходить з того, що відповідно до практики ЄСПЛ надмірний формалізм вважається порушенням права на справедливий суд, а відтак вважає за можливе прийняти до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, оскільки виходячи зі змісту заяви розцінює її як заяву про збільшення позовних вимог, та розглядати справу з урахуванням викладення позовних вимог позивача у редакції від 22.05.2023 року.

Отже, приймаючи до уваги зміст поданої заяви про уточнення позовних вимог від 22.05.2023 року, яка фактично за своєю суттю є заявою про збільшення позовних вимог, відповідність її вимогам ст. 49 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття цієї заяви до розгляду.

Керуючись ст.ст. 49, 127, 175-177,259-261,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача - адвоката Дмитренко І.Б. про поновлення строку для подання заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог задовольнити.

Поновити позивачу строк для подання заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від 22.05.2023р.

Прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського комунального книжково-газетного видавництва «Полісся» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від 22.05.2023 року.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, окремо від рішення суду, оскарженню не підлягає.

Суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту ухвали: 21.06.23.