ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2067/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/8138/21 Категорія: 304070000 Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тарасенка А.Ю. на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 (повний текст складено 25.07.2022, суддя в суді першої інстанції Кондрацька Н.М.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду у грудні 2021 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 42318,13 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 10090,76 грн. та 3% річних у розмірі 4064,27 грн., а всього 56473,16 грн., мотивуючи про невиконання споживачем своїх зобов`язань по оплаті отриманих від позивача комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 позовні вимоги задоволено повністю з посиланням на їх обґрунтованість.

Після відхилення заяви про перегляд заочного рішення ухвалою від 20.10.2023 представником відповідача адвокатом Тарасенком А.Ю. на вказане заочне рішення подано 20.11.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та новим рішенням позовні вимоги задовольнити частково з урахуванням строків позовної давності.

В обґрунтування вказано на те, що відповідач ОСОБА_1 не отримувала позовної заяви з додатками та узвали про відкриття провадження у справі, так як понад 10 років проживає за кордоном та приїздить в Україну вкрай рідко. Колишній чоловік вказаного відповідача ОСОБА_5 , який фактично проживає у спірній квартирі, переобладнав систему опалення з централізованої на електричну, отже відповідні послуги за адресою відповідача позивач не надавав з 19.09.2016. Суд не дослідив розрахунок заборгованості, де вказано про те, що борг розділено на три складові на опалення, гаряче водопостачання та ВН, отже нарахування інфляційних та 3% річних мали здійснюватися по окремим платежам. Суд помилково послався на ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка не стосується правовідносин у справі. Борг нараховано за період часу з 01.04.2016 по 01.10.2021 у зв`язку з чим скаржник просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності, про що заявити в суді першої інстанції вона не мала змоги, так як про розгляд справи повідомлена не була.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Черкаське хімволокно» просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 56473,16 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 11.01.2022.

За вказаною адресою відповідачі отримують послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», їм відкритий о/р 31779108, але вони не у повній мірі виконуються свої зобов`язання по їх оплаті, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості.

При цьому не можна погодитися з твердженнями скаржника в поданій апеляційній скарзі про те, що квартира за вказаною вище адресою від`єднана від мереж централізованого опалення, з урахуванням такого.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, (далі Правила № 630) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Відключення споживачів від мережі централізованого опалення здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Законодавством не передбачено окремого Порядку відключення квартир у багатоквартирному будинку від мереж централізованого опалення, тому відключення окремої квартири вимагає дотримання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок).

Згідно з цим Порядком, комісія створена органом місцевого самоврядування після вивчення наданих власником документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією.

Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів.

Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймач а(орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Однак такого акту скаржником надано суду не було, відтак належними доказами відключення квартири за адресою АДРЕСА_1 , від мереж централізованого опалення не підтверджується.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином на відповідачів, як користувачів послуг з централізованого опалення, які надаються за адресою їх квартири, покладено обов`язок по їх оплаті, доказів належного виконання якого не надано, що обумовило звернення з цим позовом про стягнення заборгованості до суду.

Спір про стягнення заборгованості за надані послуги, яку позивач станом на 01.10.2021 нараховує відповідачам на суму 42318,13 грн., та визначеної на неї суми інфляційних втрат на 3% річних є предметом розгляду в цій справі.

Правовідносини сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Відповідачами не надано суду доказів відмови від отримання послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ).

Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону №1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- ІV визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Одночасно, згідно ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Далі, за змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за надані послуги, а також нараховані на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати відповідно до допущеного прострочення грошових платежів, так як на відповідачів нормами законодавства покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі в якій вони мають зареєстроване місце проживання.

При цьому доводи скаржника про те, що суд не дослідив розрахунок заборгованості, де борг розділено на три складові на опалення, гаряче водопостачання та ВН, отже нарахування інфляційних та 3% річних мали здійснюватися по окремим платежам, на правильність вказаних висновків суду не впливають, адже не свідчать про помилковість математичних нарахувань сум, заявлених до стягнення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд помилково послався на ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» слід оцінити критично, адже вказана стаття ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV у редакції чинній до 01.05.2019 (тобто й на час розрахунку суми заборгованості) регламентувала склад учасників правовідносин щодо надання комунальних послуг, тобто стосувалася сфери правового регулювання правовідносин сторін у справі.

Одночасно апеляційний суд погоджується з твердженнями скаржника про те, що до частини позовних вимог у даній справі слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Так у поданій суду першої інстанції заяві про перегляд заочного рішення у справі відповідачем вказано про необхідність врахування до позовних вимог строкві позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст. 266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається із розрахунків позивача заборгованість нараховано за період часу з 01.04.2016 по 01.10.2021. Позовну заяву подано суду 10.12.2021, отже до заборгованості, яку нараховано до 10.12.2018 слід застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні відповідних позовних вимог.

Таким чином до стягнення з відповідачів на користь позивача у цій справі підлягає така сума заборгованості за надані послуги: 42318,13 16362,53 + 1642,80 / 31 * 21 (нарахування за 21 день грудня 2018 року ) = 27068,46 грн.

На вказану суму боргу за вимогами позивача слід нарахувати за три роки інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так інфляційні втрати складатимуть 2342,37 грн., а 3 % річних 1268,55 грн.

Таким чином заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 у даній справі слід змінити, вказавши, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає загальна сума боргу в розмірі 30 679,38 грн., яка складається з такого: 27068,46 грн. основний борг, 2342,37 грн. інфляційні втрати та 1268,55 грн. 3 % річних, відмовивши в задоволенні решти вимог у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у справі (на 54,32%) з кожного з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частки вимог має бути стягнуто 308,26 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, та з позивача пропорційно до відхиленої частки позову на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 1555,40 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 у даній справі змінити, вказавши, що до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає загальна сума боргу в розмірі 30 679,38 грн., яка складається з такого: 27068,46 грн. основний борг, 2342,37 грн. інфляційні втрати та 1268,55 грн. 3 % річних, відмовивши в задоволенні решти вимог у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кожного окремо на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», по 308,26 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У решті заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 25.07.2022 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ПрАТ «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», на користь ОСОБА_1 1555,40 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.12.2023.

Суддя - доповідач

Судді