К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2023 року місто Київ

справа № 359/1365/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/13484/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Семенюти О.Ю. від 21 червня 2023 року; ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області у складі судді Журавського В.В. від 21 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення житлового будинку,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення житлового будинку.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0041, яка знаходиться в селі Чубинське Бориспільського району Київської області.

ОСОБА_3 є власницею сусідньої земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок по АДРЕСА_1 . Цей будинок розташований на межі земельної ділянки позивача, що суперечить вимогам пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2.12:2019 "Планування та забудова території" в частині незабезпечення відстані для догляду за будівлею і здійснення її

поточного ремонту не менше 1,0 м. Крім того, стіна цього будинку перебуває в аварійному стані та створює загрозу для життя та здоров`я позивача.

Згідно відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області дозвільна документація на будівництво на земельній ділянці відповідача не видавалася, а тому будинок є самочинно побудованим.

Посилаючись на викладене, позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0136, та розташований на межі суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0041.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що недотримання відстані 1 м. до межі сусідньої земельної ділянки не є істотним порушенням будівельних норм, не порушує право позивача на користування її земельною ділянкою. Знесення житлового будинку буде невиправданим втручанням держави у право відповідача на мирне володіння його майном. Можливим способом захисту у спірних правовідносинах може бути зобов`язання відповідача укріпити стіну будинку, а не знесення його в цілому. Крім того, в будинку відповідача функціонує приватний ліцей "Ліга М", в якому також знаходиться підвальне приміщення для укриття, а тому знесення будинку суперечитиме суспільним інтересам мешканців Пристоличної територіальної громади.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року заяву представника відповідача - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідна заява подана з порушенням строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України, що є підставою для залишення її без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що суд не звернув увагу на відсутність будь-яких дозвільних документів на будинок відповідача і свідчить про самочинність його будівництва; суд не надав належної оцінки факту розміщення спірного будинку на відстані 0,15 - 0,10 м. від земельної ділянки позивача, що унеможливлює його обслуговування, стіна будинку перебуває в аварійному стані; суд не врахував, що проведення відновлювального ремонту стіни будинку неможливе, що також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 20 травня 2023 року № 23/04; хибним є висновок суду щодо

можливості використання приміщення як бомбосховища, оскільки воно перебуває в аварійному стані.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 21 липня 2023 року, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нове судове рішення, яким стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Скаржник зазначає, що клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу було подане разом з відзивом на позов, в судових дебатах представник відповідача також просив стягнути ці витрати. Про незадоволення клопотання щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач дізнався лише 4 липня 2023 року, після ознайомлення з повним текстом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку на подання відповідної заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав; проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін; свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,1125 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :06:001:0041.

ОСОБА_3 є власницею суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0136, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок загальною площею 671,1 кв.м, житловою площею 363,2 кв.м., який 19 жовтня 2021 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 (том І а.с. 6).

Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20 липня 2020 року № 1-20/07,

складеного судовим експертом Лисниченком С.В., відстань від будівлі, що будується на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0136 до межі земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0041, не відповідає вимогам пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" в частині не забезпечення відстані для догляду за будівлею і здійснення її поточного ремонту не менше ніж 1,0 м.; усунення порушень можливе, шляхом демонтажу частини будівлі зі сторони межі земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0041 (том І .а.с 10-18).

Відповідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 5 лютого 2021 року в Реєстрі будівельної діяльності першої черги Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо видачі документів дозвільного характеру та декларативного характеру на об`єкт будівництва, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (том І а.с. 23).

Згідно з довідкою Управління гуманітарного розвитку та охорони здоров`я Пристоличної сільської ради від 25 серпня 2022 року № 01-17/2021 за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться ТОВ "Бориспільський приватний ліцей "Ліга М", має ліцензію на проведення освітньої діяльності у сфері повної загальної середньої освіти за рівнем: початкової, базової середньої та профільної середньої освіти з загальним ліцензованим обсягом 220 осіб; в період дії воєнного стану заклад пройшов перевірку на наявність найпростішого укриття та має можливість організувати безпечне навчання в очній формі (том І а.с. 144).

Відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20 травня 2023 року № 23/04, складеного на замовлення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , стіна будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :06:001:0136 на межі земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0041, є аварійною; будинок є аварійним; проведення будівельних робіт для відновлення будинку (стіна будинку як елемент будинку) не уявляється можливим (том І а.с. 196-211).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість прийнятих рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних

очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (частина 2 статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями частини 4 статті 41 Конституції України та частини 5 статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого

впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (частина 1 статті 104 ЗК України).

Частиною 1 статті 91 ЗК України, зокрема, передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини 1 та 2 статті 103 ЗК України).

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.

Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відстань між стіною будинку відповідача та земельною ділянкою позивача становить менше 1 м.

Згідно з пунктом 3.25* ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування

необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Встановлені висновками експертів від 20 липня 2020 року № 1-20/07, від 20 травня 2023 року № 23/04 обставини щодо здійснення відповідачем будівництва з порушенням вимог законодавства не є достатньою підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 частини 7 статті 376 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції також правильно врахував, що спірний будинок має значний суспільний інтерес, оскільки використовується як заклад освіти та бомбосховище, а тому його знесення буде мати вкрай негативні наслідки та буде неспівмірним втручанням у мирне володіння майном.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є тотожними позовним вимогам та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Стосовно апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з

розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 зазначила попередній розмір витрат на правничу допомогу (том І а.с.57).

Згідно протоколу судового засідання від 20 червня 2023 року лише представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив про намір подати докази понесених витрат на правничу допомогу (том І а.с. 226).

21 червня 2023 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення (том І а.с.227-228).

Залишаючи заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції правильно виходив із того, що зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України заявник мав подати відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після прийняття судом рішення, однак відповідна заява була подана лише 5 липня 2023 року.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що про незадоволення клопотання щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідач дізнався лише 4 липня 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому відповідна заява подана протягом п`яти днів з цього моменту, відхиляються колегією суддів, оскільки факт ознайомлення із судовим рішенням не впливає на перебіг строків, встановлених вищезазначеною нормою процесуального закону, що унеможливлює їх поновлення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: