Справа № 242/5411/20
Провадження № 2/242/6/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Хацько Н.О., за участю секретаря судового Клименко А.В., прокурора Яворської Г. В., представника відповідача Косенка О. М., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Покровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Селидівської міської ради, до ОСОБА_1 про визнання права комунальної власності на безхазяйне майно, -

в с т а н о в и в:

Прокурор Покровської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах Селидівської міської ради до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності за територіальною громадою на безхазяйне майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Селидівською міською радою в липні 2009 року розпочато процедуру визнання нерухомого майна гідротехнічної споруди водного об`єкту, яка розташована в балці без назви басейну річки Солона на території Селидівської міської ради, безхазяйним. З метою взяття на облік безхазяйної нерухомої речі Селидівська міська рада 08 липня 2009 року звернулася до КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації». За результатами розгляду заяви Селидівською міською радою внесено відомості до журналу реєстрації безхазяйний будівель про взяття на облік гідротехнічної споруди, а також з метою пошуку власника майна міською радою 10 липня 2009 року подано оголошення в газету «Наша Зоря» № 28. З вказаного моменту власник майна не виявлений. Вказана гідротехнічна споруда перебувала у власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Кірова. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ вказане сільськогосподарське підприємство припинено з 30 грудня 2004 року. Земельна ділянка, на якій розташована гідротехнічна споруда, не належала КСП ім.. Кірова. Крім того, після оголошення в газеті члени вказаного КСП не зверталися з питанням про визнання права власності на вказану гідротехнічну споруду. Крім того, між Селидівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки із земель запасу водного фонду Селидівської міської ради для риборозведення та рибогосподарських потреб , яка знаходиться у північно-західній частині Селидівської міської ради з кадастровим номером :02:000:1258, загальною площею 6,4647 га, у тому числі 0,4275 га під дамбою, 2,2547 га прибережна зона, 3,7825 га під ставком. В подальшому, 27 лютого 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду о вказаного договору оренди землі, згідно з якою строк оренди продовжено на 10 років. Також між Селидівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди водного об`єкта, відповідно до якого відповідачу надано в оренду водний об`єкт для риборозведення. Який знаходиться у південно-східній частині Селидівської міської ради в подальшому, 14 листопада 2014 року додатковою угодою строк оренди продовжений до 12 червня 2024 року. Розпорядником земельної ділянки під гідротехнічною спорудою є Селидівська міська рада, тому передача споруди у власність позивача не тягне за собою зміну орендної плати чи обмеження користування земельною ділянкою, наданою в оренду. Просить суд визнати за територіальною громадою Селидівської міської ради право комунальної власності на безхазяйне майно гідротехнічну споруду водного об`єкту , що знаходиться в балці без назви басейну річки Солона на території Селидівської міської ради, площею водного дзеркала проектна 3 га, фактична 2,0 а, об`ємом 60 000,00 куб. м., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи № 242/3751/20 за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою від 02 грудня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року змінено назву прокуратури з Красноармійської місцевої прокуратури на Порковську окружну прокуратуру.

Ухвалою від 14 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Прокурор, який діє в інтересах Селидівської міської ради, в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмовий відзив на позов, у відповідності до якого прокурор не може здійснювати представництво Селидівської міської ради, а відтак позов подано не повноважною особою. Крім того, представником відповідача зазначено, що позов було подано до неналежного відповідача, оскільки ОСОБА_2 користується земельною ділянкою, на якій розташована гідротехнічна споруда на підставі договору оренди з Селидівською міською радою. Ніяких спорів між орендодавцем та орендарем щодо умов договору не існує. Заперечення ОСОБА_2 при розгляді заяви прокурора в порядку окремого провадження не мали характеру спору про право та не могли бути підставою для відмови у задоволенні заяви. Крім того, ОСОБА_2 на момент розгляду позову не є особою, яка порушує, не визнає чи оспорює суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача(Селидівської міської ради, в інтересах якої подано позов), а отже не повинна відповідати за пред`явленим позовом, тобто є неналежним відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Щодо питання про відсутність повноважень прокурора для звернення до суду із даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) вказано, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування повинні стосуватися тільки тих ситуацій, якщо органу місцевого самоврядування надано законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Коли держава виступає в цивільних правовідносинах, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у цивільних відносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Стаття 56 ЦПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження, у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Питання представництва прокурором інтересів держави в суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом «суд знає закони» під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органу місцевого самоврядування, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зазначено, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Водночас розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: а) значимість порушення інтересів держави, б) можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, в) наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, законодавство передбачає обов`язкове звернення прокурора до компетентного органу перед зверненням до суду в особі такого органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. При цьому прокурор не повинен обов`язково з`ясовувати причини невжиття компетентним органом відповідних заходів та вимагати отримання відповіді від такого органу. В повідомленні до органу прокурор повинен зазначити в чому він вбачає порушення інтересів держави, а не лише повідомити про намір звернутися до суду. Звернення прокурора до суду в день звернення до компетентного органу свідчить про недотримання прокурором розумного строку.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Отже, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор, яким подано даний позов, звертався до Селидівської міської ради 26 березня 2020 року із листом для з`ясування питань представництва у даній справі.

Згідно із відповіддю Селидівської міської ради від 30 березня 2020 року, остання з позовом до суду не зверталася через відсутність коштів для сплати судового збору та проведення експертизи.

Отже, прокуратурою в даному випадку належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва у даній цивільній справі.

Вирішуючи питання по суті спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 327 ЦК України встановлено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частини 1-2 ст. 335 ЦК України передбачають, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Згідно з ч. 1 ст. 333 ЦПК України суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

З матеріалів справи вбачається, що Селидівською міською радою було дотримано вимоги , встановлені ст. 335 ЦК України.

Так, 08 липня 2009 року Селидівська міська рада звернулася до КП «Селидівське БТІ» про визнання гідротехнічної споруди, що є предметом спору у дані й справі, безхазяйним майном.

Так, до 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації (надалі БТІ), із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі

Також матеріалами справи підтверджено, що Селидівською міською радою зроблено оголошення в газету «Наша Зоря», № 28 про поновлення права власності на гідротехнічні споруди, які знаходяться на території громади.

Згідно з копією паспорту ставка , його номінальний об`єм становить 60 000 куб. м., площа дзеркала проектна 3,0 га, фактична 2,0 га, максимальна глибина проектна 5,5 м

Відомості про облік безхазяйного майна щодо гідротехнічної споруди, що є предметом розгляду у справі, внесено до журналу реєстрації безхазяйних будівель.

Згідно зі звітом про оцінку вартість гідротехнічної споруди становить 2 689 237,00 грн.

За повідомленням Селидівської міської ради від 30 березня 2020 року власників гідротехнічних споруд , що розташовані в балці без назви річки Солона на території Селидівської міської ради не встановлено.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо безпідставності пред`явлення даного позову саме до ОСОБА_1 .

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18 зазначено, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Вказане також узгоджується зі змістом частини 1 ст. 392 ЦК України, якою визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріалами справи підтверджено, що 25 липня 2004 року між Селидівською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди водних об`єктів місцевого значення, у відповідності до якого відповідачу надано в оренду водний об`єкт місцевого значення об`ємом 60 000 куб. м, площею водного дзеркала 2га, що розташована на території Селидівської міської ради, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської та промислової продукції, строком на 10 років.

19 січня 2006 року між Селидівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, у відповідності до якого відповідачу надано в користуванні земельну ділянку, що розташована в південно-східній частині Селидівської міської ради, загальною площею 6,4647 га, в тому числі 0,4275 га під дамбою, 2,2547 га прибережна зона, 3,7825 га - під ставком.

27 лютого 2014 року між тими є сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди, відповідно до якої строк оренди встановлено на 10 років.

Згідно з витягом з ЄДРПОУ, 30 грудня 2014 року зареєстровано припинення Колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Кірова.

14 листопада 2014 року між Селидівською міською радою та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору оренди водного об`єкту, згідно з яким строк оренди встановлено до 12 червня 2024 року.

За повідомленням Міжміського управління у містах Селидовому та Новогродівці Головного управління Держгеокадастру України, вказана земельна ділянка під водним об`єктом місцевого значення, що була передана ОСОБА_4 , та гідротехнічна споруда водного об`єкту не перебували у власності КСП ім. Кірова.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджено наявність відносин щодо користування відповідачем майном, що надано в оренду Селидівською міською радою.

Разом з тим, в обґрунтування позовної заяви прокурором зазначено, серед іншого, про наявність спору між Селидівською міською радою та ОСОБА_1 на гідротехнічну споруду в зв`язку із тим, що останнім було здійснено звернення до суду із позовом про визнання права власності на зазначене майно за набувальною давністю.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що Красноармійська місцева прокуратура зверталася до Селидівського міського суду Донецької області в інтересах Селидівської міської ради із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі, що є предметом позову у даній справі, у комунальну власність.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08 липня 2020 року дану заяву залишено без розгляду в зв`язку із тим, що з даної заяви вбачався спір про право. Так, зазначеною ухвалою вказано на можливість задоволення вимог кредиторів в разі ліквідації КСП ім.. Кірова. Крім того, дана ухвала містить зазначення щодо того, що ОСОБА_1 мав певні зауваження щодо орендної плати за користування земельною ділянкою.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. За змістом даної постанови представник ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначав, що останній дійсно претендує на спірне майно.

Разом з тим, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на гідротехнічну споруду дамбу з водоскидом , яка розташована на землях Селидівської міської ради річки Солона в межах ставка з водним дзеркалом 2 га відмовлено. Дане рішення суду набрало законної сили 04 листопада 2021 року.

Абзацом 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» надано роз`яснення, у відповідності до якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що на даний час відповідач на спірне майно не претендує в зв`язку із тим, що питання про визнання права власності на нього вже було вирішено судом.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що станом на час розгляду даної цивільної справи зі сторони відповідача ОСОБА_4 , не має місце порушення, невизнання чи оспорювання саме права власності позивача на гідротехнічну споруду, яка є предметом позову.

Питання, що стосуються розміру орендної плати та відносин щодо користування майном, в рамках даної справи не вирішуються.

Крім того, жодних вимог щодо кредиторів КСП ім.. Кірова в даній справі не пред`явлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даній справі вимоги до ОСОБА_4 є безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.327,335 ЦК, 333 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову керівника Покровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Селидівської міської ради, до ОСОБА_1 про визнання права комунальної власності на безхазяйне майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2023 року.

Суддя Н.О. Хацько