справа № 361/4380/23
провадження № 2/361/3041/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей,

в с т а н о в и в :

02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 червня 2017 року Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1048, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що 20 червня 2017 року вона та ОСОБА_2 уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя подружжя не склалося, через протилежність характерів, поглядів на життя та відсутність взаєморозуміння. Понад рік їхній шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство сторони не ведуть, подружніх відносин вони не підтримують. Збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Із листопада 2022 року вона разом із дітьми, сином ОСОБА_5 і дочкою ОСОБА_6 , проживають в орендованій квартирі, батько дітей з ними разом не проживає, аліменти на дітей не сплачує, крім орендної плати за квартиру. Фактично обов`язки по вихованню, догляду за дітьми, придбання продуктів харчування та одягу виконує лише вона, оскільки діти проживають разом із матір`ю. Забезпечити всі необхідні потреби дітей самостійно вона не може. Відповідач має постійне місце проживання та роботи, отримує щомісячний дохід, але належної допомоги на утримання дітей їй не надає, тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Біліченко В.В. у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у відсутність сторони позивача, позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд встановив, що 20 червня 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_7 уклали шлюб, який зареєстрований Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1048. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають разом із матір`ю. Понад рік, з листопада 2022 року,сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Їхній шлюб існує лише формально.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу сторін, оскільки подальше його збереження та спільне проживання з відповідачем суперечить її інтересам. Також стверджує, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків щодо утримання двох малолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю в орендованій квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов до суду не подавав, у поданій до суду заяві зазначав, що позов він визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на двох їхніх дітей: сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття не заперечує.

За змістом ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, позовні вимоги визнав повністю, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню і в частині вимог про стягнення аліментів на двох дітей: сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно із ч. ч 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України порядок розподілу судових витрат між сторонами, зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн., позивач ОСОБА_1 надала суду договір про надання правової допомоги, укладений 29 травня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Біліченком В.В., акт виконаних робіт та наданих послуг згідно із цим договором про надання правової допомоги адвокатом б/н від 29 травня 2023 року.

У п. 4.1 вказаного вище договору сторони погодили, що для початку виконання робіт клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000 грн.

Із квитанції до прибуткового касового ордеру від 29 травня 2023 року видно, що позивач ОСОБА_1 сплатила адвокату Біліченку В.В. за вказаний договором про надання правової допомоги адвокатом у даній справі грошові кошти в розмірі 2000 грн.

Враховуючи викладене вище, надані позивачем ОСОБА_1 докази на підтвердження понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу професійну допомогу адвоката в розмірі 2000 грн., суд вважає, що на користь позивача ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються.

За змістом ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу до суду позову про стягнення аліментів, відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого нею згідно із квитанцією № 0.0..1 від 24 травня 2023 року судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 536 грн. 80 коп., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача ОСОБА_2 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 % визначеної законом ставки судового збору в сумі 536 грн. 80 коп. за вимогу про стягнення аліментів на дітей.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 206, 259, 263 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 20 червня 2017 року Деснянським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1048.

Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 02 червня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , із державного бюджету 50 % судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.