ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8711/23 Справа № 243/2883/23 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/2883/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2023 року, яке ухвалено суддею Хаустовою Т.А., поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, та повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач - полковник міліції у відставці, ветеран органів внутрішніх справ МВС України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і окрім пенсійних виплат не має іншого доходу.

Пенсійні права позивача неодноразово порушувались вказаним органом ПФУ і були захищені в судовому порядку.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року справа №200/14592/19-а прийнято рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії в основному розмірі 90% сум грошового забезпечення починаючи з 01 січня 2016 року.

Сума заборгованості перед позивачем за пенсійними виплатами за підрахунками відповідача за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2020 року становить 109 486,98 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/9100/21 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії позивачу на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216 та зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216, з урахуванням виплачених сум.

Сума заборгованості перед позивачем за пенсійними виплатами за підрахунками відповідача за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року становить 314 851,20 грн.

Виконуючи рішення суду по справі №200/9100/21 відповідач зменшив розмір пенсії до 70% та обмежив максимальний розмір пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду №200/14401/21 від 06 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» позивачу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач повідомив позивачу, що рішення суду ним виконано в серпні 2022 року в повному обсязі. Проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2022 року з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн.

В зв`язку з тим, що станом на 01 липня 2021 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 18 540,00 грн., а розмір пенсії позивача складав на той час 18 540,00 грн., тому доплата після виконання рішення відсутня.

Такі дії відповідача вкотре залишили позивача без доплат згідно з рішеннями судів на його користь. Дії відповідача були оскаржені в суді і визнані протиправними, та відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4429/22 від 30 листопада 2022 року.

Визнані протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та виплатою різниці недоотриманої пенсії з урахуванням виплачених сум починаючи з 01 квітня 2019 року.

Рішення суду не виконано: 05 липня 2023 року на сторінці особистого кабінету позивача порталу ПФУ відображено, що останній місяць виплати пенсії липень. Загальна сума пенсії складає 35 117 грн. Сума останньої виплати 35117 грн. від 05 липня 2023 року. Складові пенсійної виплати: основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення 41 533 грн.; індексація базового ОСНП 2022 року 4 916 грн.; індексація базового ОСНП 2023 року 1 500 грн.; з урахуванням максимального розміру пенсії 35 117 грн.

Позивач звертає увагу, що із складових пенсійної виплати зникла виплата у 2 000 грн. по ПКМУ №713 згідно з рішенням суду 200/14401/21, яка до липня 2023 року нараховувалась, але не виплачувалась. Також, при нарахуванні розміру пенсії за липень 2023 року суми індексацій за 2022-2023 роки також не враховані, а до виплати нараховано 35 117 грн. з урахуванням максимального розміру пенсії, який скасований рішенням суду.

Жодної з вказаних сум заборгованості по усім вказаним справам з 2019 року по теперішній час, що виникла перед позивачем за пенсійними виплатами, відповідачем виплачено не було.

Позивач зазначає, що протиправні дії відповідача виходять на рівень знущання над ним та його сім`єю. Він все життя пропрацював міліціонером від дільничого інспектора до начальника МРВ та РВ МВС України в Донецькій області, має дві юридичні освіти, та тепер йому приходиться роками судитися за свою пенсію. Систематичні протиправні дії відповідача призвели до важкої хвороби анемії важкого стану, яка спричинила нервові розлади та перевтомлення. Протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка також виразилась в душевних стражданнях, порушенні життєвих планів, погіршенні стану здоров`я.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди просить суд виходити з характеру його страждань, які він та його родина зазнають через неправомірні дії відповідача, їх тривалості, врахувати стан його здоров`я, вимушені негативні зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 70 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань та шкоди здоров`ю.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати дії відповідача, які спричинили йому моральну шкоду, протиправними, та стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь 70 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 74,97 грн.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі поивач ОСОБА_1 просить скасувати рішеня суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які спричинили йому моральну шкоду, та стягнути моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що протиправний характер дій відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вже встановлений рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а, від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, від 30 листопада 2022 року №200/4429/22, оскільки протиправність дій відповідача встановлюється у кожній конкретній справі, й, у даному позові, позивач ставить питання саме щодо визнання протиравними дій, які завдали моральних страждань.

Наполягає на тому, що ним належними доказами обгрунтовано розмір моральної шкоди, однак суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір відшкодування до 5 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

В апеляційній скарзі відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, помилковість висновків суду першої інстанції та порушення прав Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, як відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять належних доказів отримання позивачем моральних страждань, що негативно вплинули б на його здоров`я або завдали душевних чи моральних страждань. Судом першої інстанції не було враховано відсутність вини заподіювача, що є головним критерієм для відшкодування моральної шкоди. Сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно з ст.8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Нараховані кошти позивачці, на виконання судових рішень, мають бути виплачені за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при фактичній відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості виконати судове рішення.

Наведене свідчить про відсутність вини в діях Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, як позивача ОСОБА_1 , так і відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що, згідно з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16 червня 2010 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 28 квітня 2010 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 90 % сум грошового забезпечення. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 90% на 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії в основному розмірі 90% сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року.

До відзиву на позовну заяву відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано роздруківку з ПВП ДКГ про здійснення доплати позивачу за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а в загальному розмірі 109 486,98 грн., яка проведена в липні 2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду Українив Донецькій області щодо відмови у перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки МВС України від 31.05.2021 року №22/6-2216, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні з 01.07.2021 року в повному розмірі доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року №200/4429/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2023 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та виплатити різницю недоотриманої пенсії, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24 січня 2023 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14592/19-а від 17 лютого 2020 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2020 року, виконано в серпні 2020 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року виходячи із 90% грошового забезпечення. Доплата до пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2020 року у загальній сумі 109 486,98 грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/9100/21 від 10 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 14 лютого 2022 року, виконано в травні 2022 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 31 травня 2021 року №22/6-2216. Доплата до пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2022 року у загальній сумі 314 851,20 грн. Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14401/21 від 06 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 20 липня 2022 року, виконано в серпні 2022 року в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. Проведено перерахунок пенсії з 01 липня 2022 року з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн. Відповідно до постанови КМУ від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сумм. розмір пенсії після перерахунку з 01 липня 2021 року складає 18 540,00 грн. Відповідно до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Станом на 01 липня 2021 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 18 540,00 грн. Таким чином, доплата після виконання рішення відсутня.

Станом на 08 липня 2023 року, на сторінці особистого кабінету позивача порталу ПФУ відображено, що останній місяць виплати пенсії липень. Загальна сума пенсії складає 35 117 грн. Сума останньої виплати 35117 грн. за липень 2023 року. Складові пенсійної виплати: основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення 41 533 грн.; індексація базового ОСНП 2022 року 4 916 грн.; індексація базового ОСНП 2023 року 1 500 грн.; підсумок пенсії з надбавками становить 41 533,71 грн., з урахуванням максимального розміру пенсія становить 35 117 грн., проте згідно з повідомленням про зарахування заробітної плати, позивачу 05 липня 2023 року зараховано заробітну плату в розмірі 20 946,20 грн.

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по виплаті пенсії, через постійні нервові розлади та перевтому, його стан здоров`я значно погіршився, на підтвердження чого ним надана виписка із медичної карти стаціонарного хворого №909/316, згідно з якою з 02 березня 2023 року по 17 березня 2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Покровська клінічна лікарня інтенсивного лікування» з встановленим діагнозом: «Хронічна В-12-дефіцитна анемія важкого ступеню».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоотримував пенсію, неодноразово звертався до Донецького окружного адміністративного суду за захистом свого порушенного права та рішеннями суду були визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром, відмови в здійсненні перерахунку пенсії, відмови в нарахуванні доплати. Саме по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його прав, шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, не може компенсувати ОСОБА_1 його немайнових втрат, оскільки встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача, до суду, змушений був докладати зусиль для організації свого життя, у зв`язку з неотриманням 100% пенсії, та відчував безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки. Вказане є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та порушено звичний спосіб життя. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в сумі 5 000 гривень. При цьому, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача, які спричинили йому моральну шкоду, протиправними, оскільки протиправний характер таких дій вже встановлений рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а, від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, від 30 листопада 2022 року №200/4429/22.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня2012 року № 11-рп/2012).

Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі № 813/5138/13-а, від 12 лютого 2018 року у справі № 800/500/16 та від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18.

Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про завдання позивачу протиправними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області значних моральних страждань, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями відповідача.

При цьому, колегія суддів погоджуєтся з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які спричинили йому моральну шкоду, протиправними, оскільки протиправний характер таких дій вже встановлений рішеннями Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року №200/14592/19-а, від 10 вересня 2021 року №200/9100/21, від 06 грудня 2021 року №200/14401/21, від 30 листопада 2022 року №200/4429/22. Обставини завдання позивачеві такими діями моральної шкоди є предметом доказуваня у даній цивільній справі, під час розгляду якої судом вірно встановлено порушення прав позивача та завдання йому моральної шкоди, а додаткове зазначення про неправомірність дій відповідача у резолютивній частині не буде відповідати принципу ефективності цивільного судочинства, оскільки, ефіективним способом захисту порушенного права позивача ОСОБА_1 є стягнення морально шкоди.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості, зробив обґрунтований висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з якою визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Помилковим є аргумент апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про те, що відсутність доказів, які підтверджують заподіяння позивачці моральної шкоди є підставою для відмови в позові.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не надано доказів, які підтверджують відсутність його вини у завданні такої шкоди, а тому шкода, завдана таким органом внаслідок його неправомірних дій повинна бути відшкодована за рахунок Державного бюджету України. Вказане відповідає дії презумпції заподіяння позивачці моральної шкоди через порушення принципу належного врядування.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №761/24143/19 та від 8 грудня 2022 року у справі №370/2383/20.

При цьому, правильним є висновок суду про те, що шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18.

Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг, як позивача ОСОБА_1 , так і відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги, як позивача ОСОБА_1 , так і відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області- залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: