КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю, поділ спільного майна подружжя, визнання правочинів недійсними, витребування майна, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 :

- житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04);

- нежитлову будівлю під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34317283);

- земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).

У решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовлено.

17 липня 2023 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив скасувати ухвалу про забезпечення позову від 04 грудня 2020 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешти на майно у справі №357/11959/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року відмовлено в скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 31 липня 2023 року подала апеляційну скаргу, яка надійшла до Київського апеляційного суду 08 серпня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року вказану цивільну справу витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яка надійшла 11 вересня 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом було встановлено, що апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову було подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, а апелянт не порушував питання про його поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме: надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення із зазначенням поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_6 - представник ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом було встановлено, що клопотання ОСОБА_6 - представника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Копія ухвали направлялась ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі та була отримана нею 24 листопада 2023 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 8 а.с. 165).

Крім того, вказана ухвала Київського апеляційного суду направлялась на електронну адресу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи (т. 8 а.с. 156, 157).

За п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE,

№ 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з наведеного, оскільки на день постановлення ухвали ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, вказані в ухвалі Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року, то відповідно до ст. 357 ЦПК України їй слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи ст. ст. 185, 358 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя, визнання правочинів недійсними, витребування майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: