Дата документу 20.12.2023
Справа № 331/3799/22
Провадження № 2/334/541/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

за участю: представника позивача адвоката Кваши І.В., представника відповідачки адвоката Лісовської О.С.,

встановив:

представник позивача адвокат Кваша І.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 34 437,46 гривень, інфляційні втрати за період прострочення у розмірі 1 150,16 гривень, три проценти річних від прострочення суми 282,01 гривень та пеню у розмірі 4 591,70 гривень, а всього 43 461,33 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що 09.04.2021 між ТОВ «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 09/04/21-32. ТОВ «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» було постачальником електричної енергії для ОСОБА_1 з 09.04.2021 відповідно до наданої споживачем Заяви-приєднання, що є Додатком № 1 до Договору. За період березня-вересня 2022 року у відповідачки виникла заборгованість з спожиту електричну енергію, яку вона не оплачує добровільному порядку. За період дії Договору позивачем поставлено електричну енергію на загальну суму 166 362,75 гривень, а відповідачкою сплачено 130 416,12 гривень. Станом на 21.10.2022 відповідачка має заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію в загальному розмірі 35 946,63 гривень за квітень-вересень 2022 року, в тому числі з урахуванням тарифу на передачу електричної енергії та податку на додану вартість. Також, відповідно до статті 625 ЦПК України позивачем здійснений розрахунок інфляційного збільшення боргу та 3% річних. Інфляційні втрати склали 1 150,16 гривень, 3% річних 282,01 гривні. Також, відповідачка має сплатити позивачу пеню в сумі 4 591,70 гривня відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статті 611 ЦПК України.

18.01.2023 представник відповідачки адвокат Лісовська О.С. подала відзив, в якому позов не визнала. Заперечення обґрунтувала тим, що з березня 2022 року територія м. Енергодара Запорізької області окупована військами Російської Федерації. 20.03.2022 о 18.26 годині на АЗС за адресою АДРЕСА_1 , вторглись невідомі особи та військові окупаційних військ, які самовільно відкрили приміщення операторської АЗС та сховище нафтопродуктів та злили з бензовозу паливо у резервуари. Про вказані дії ТОВ «Бізнес Фактор Компані» (орендар та експлуататор АЗС) була подана заява до Управління СБУ в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення, відомості за якою 01.04.2022 були внесені до ЄРДР за № 00001. З квітня 2022 року відповідачка надавала акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію через офіційний телеграм-канал позивача, в яких за березень вересень 2022 року зазначала одні й ті ж самі покази електролічильника НІК 2303 № 8799033: кінцеві (поточні) 141418, початкові (попередні) 141418, різниця - 0. Такі показники електролічильника передавались позивачу через те, що фактично на цьому об`єкті електрична енергія не отримувалась. Проте. позивачем нараховувалась заборгованість згідно з данеими ПАТ «Запоріжжяобленерго», які нічим не підтверджуються. Відповідачка з даного приводу неодноразово зверталась до позивача, однак відповіді не отримала.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 13.12.2022 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою про зупинення провадження у справі від 14.02.2023 задоволене клопотання представника відповідачки та зупинене провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 334/766/22, яким буде вирішена справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЯОБЛЕНЕРГО», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії, яка розглядається Ленінським районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою про поновлення провадження у справі від 22.11.2023 поновлене провадження у справі та призначене судове засідання.

Представник позивача адвокат Кваши І.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вказана справа має бути розглянута в порядку господарського судочинства, згідно з висновками Запорізького апеляційного суду, викладеними в постанові від 31.10.2023 у справі № 334/766/23. Також, просив повернути позивачу сплачений ним судовий збір.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Повідомлялась належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки не повідомила.

Представник відповідачки адвокат Лісовська О.С. проти задоволення клопотання представника позивача не заперечувала.

Заслухавши клопотання представника позивача, думку представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ЗАПОРІЖЯОБЛЕНЕРГО» був укладений договір про постачання електричної енергії № 1205.

Відповідно до додатку № 1 до договору від 1205 від 20 липня 2018 року постачання електричної енергії здійснюється на об`єкт Автозаправний комплекс за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вулиця Промислова, буд. 9А.

Також, між позивачем ТОВ «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» та ОСОБА_1 укладено договір № 09/04/21-32 про постачання електричної енергії споживачу від 09 квітня 2021 року.

Згідно з договором оренди майна № СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року, укладеним між ТОВ «БІЗНЕС ФАКТОР КОМПАНІ» (орендар) та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, яка діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (орендодавець), орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування комплекс автозаправну станцію, а саме: операторська літ. Б-1 площею 23 кв.м, навіс літ. В, туалет літ. Г, огорожа №1, ворота №2, ворота №3, ворота №4, хвіртка №5, а також обладнання: літ. А-1 сховище ГСМ, бензоколонка №6,7, замощення І, замощення ІІ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для використання під розташування автозаправної станції та магазину.

За користування об`єктом оренди орендар зобов`язується сплачувати орендодавцеві фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 оренду плату, незалежно від наслідків своєї господарської (підприємницької) діяльності у розмірі 80 000 грн. без ПДВ, за кожен календарний місяць строку оренди (користування об`єктом оренди). В розмір орендної плати включено плату за комунальні послуги. Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року (пункти 1.1, 3.1, 10.1).

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору оренди майна № СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року від 25 жовтня 2021 року продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

Згідно з відповіддю № 297295 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18 червня 2019 року, номер запису в реєстрі: 0102781, види економічної діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Також, згідно з відповіддю № 297285 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11 березня 2008 року по 11 жовтня 2011 року, види економічної діяльності: 63.30.0 Послуги з організації подорожувань.

Вказані обставини встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 334/766/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ», про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії та відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують доказування в цій справі.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, такі складові як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право передбачено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповіддю № 297295 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відомостей про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Комплекс автозаправна станція, щодо якої укладено договір про постачання електричної енергії №1205 від 20 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 , надано в оренду ТОВ «БІЗНЕС ФАКТОР КОМПАНІ» на підставі договору оренди майна № СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року.

Таким чином, належне відповідачці майно використовується нею як фізичною особою-підприємцем у господарській діяльності, яка полягає у наданні, зокрема, зазначеного нерухомого майна в оренду.

Позов про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, пред`явлений юридичною особою до фізичної особи, яка використовує майно для здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, отже такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В постанові від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17 (провадження № 12-153гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нежитлове приміщення, щодо утримання якого позивачем надаються житлово-комунальні послуги, використовується відповідачем для розташування магазину, тобто з метою здійснення господарської діяльності - підприємництва. Припинення дії договору про надання комунальних послуг не змінює та не припиняє використання відповідачем належного йому на праві власності нежитлового приміщення у сфері господарювання, а використання належного йому на праві власності нерухомого майна у сфері господарювання відповідає змісту права власника самостійно розпоряджатися та користуватися своїм майном. З наведених підстав Велика Палата Верховного Суду вважала, що справа за участі суб`єктів підприємницької діяльності є підвідомчою господарським судам, тому господарські суди не порушили правила суб`єктної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19) вказала, що відповідач як фізична особа є власником спірної квартири, договірних відносин між сторонами у справі не було. Суди встановили факт споживання відповідачем теплової енергії у цьому приміщенні та здійснення ним підприємницької діяльності з надання перукарських послуг шляхом розміщення перукарні. Відомостей про припинення підприємницької діяльності відповідача станом на дату звернення з позовом до суду немає. Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у цій справі позов стосується невиконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є він як фізична особа, який здійснює в цьому приміщенні підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, в якому відповідач як фізична особа-підприємець надає перукарські послуги, між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності, тому Велика Палата Верховного Суду вважала обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про вирішення цього спору у порядку господарського судочинства, оскільки наявні у справі докази свідчать про використання приміщення відповідачем як фізичною особою-підприємцем у своїй господарській діяльності.

В постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 489/7113/21 (провадження № 61-6121св23) Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надання послуги з управління багатоквартирним будинком, нарахованої відповідачу як власнику нежитлового приміщення магазину, який використовує це приміщення як фізична особа-підприємець у своїй господарській діяльності, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому провадження в справі відповідно до норм пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Суд вважає за необхідне роз`яснити ТОВ «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарських судів, воно має право на звернення з цим позовом в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини другої статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір в сумі 2 481 гривня, який підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись статтями 255, 260, 268 ЦПК України, суд

постановив:

клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» адвоката Кваши Ігоря Володимировича про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» право на звернення з цим позовом в порядку господарського судочинства.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» судовий збір в сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня, сплачений відповідно до платіжного доручення № 1393 від 20 жовтня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Реквізити учасників справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ», місцезнаходження: бул. Шевченка, буд. 208, м. Черкаси, ,

відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ..

Суддя М.В. Фетісов