ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Суми

Справа №577/3273/21

Номер провадження 22-ц/816/1500/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та її представників адвоката Черпакової Олени Іванівни , адвоката Карпухіна Ярослава Володимировича ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Прокоп`євої Марини Аполонівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2023 року у складі судді Гетьмана В.В., ухваленого в м. Конотоп Сумської області, повний текст якого виготовлено 13 липня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_4 (після зміни прізвища ОСОБА_5 ) звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1996 року вони з ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, шлюб між ними було зареєстровано 02 листопада 2002 року. 09 січня 2002 року за спільні кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Житловий будинок перебував у занедбаному технічному стані, не був обладнаний водопостачанням та газопостачанням, у зв`язку з чим влітку 2002 року вони з відповідачем почали перебудову домоволодіння, а саме: була розібрана веранда і дах, побудували над будинком нову мансарду, яка складається із двох спалень та коридору, перебудували та добудували житловий будинок, обладнали систему водопостачання та газопостачання. Також, було побудовано літню кухню, два сараї, вбиральню, душ, гараж, збудована нова огорожа, облаштований двір. Будівництво велося поступово з 2002 року по 2007 рік.

Посилаючись на те, що подружні відносини між ними погіршилися, а відповідач не визнає її права на придбане під час спільного проживання та перебудованого під час шлюбу майно, просила суд ухвалити рішення, яким: визнати житловий будинок АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності з відповідачем, визнавши за нею та відповідачем право власності на частини за кожним на вказане домоволодіння.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовано арешт на будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 75,1 кв.м., загальна вартість нерухомого майна 206120 грн., який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу АЕІ №675114 від 09.01.2002 р. посвідченого приватний нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Пастушенко Л.В. р. №77.

Скасовано арешт на земельну ділянку площею 0,0853 га кадастровий номер :06:053:0033 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що спірний будинок не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснення поліпшень за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 , отриманих внаслідок праці та здійснення підприємницької діяльності.

Зазначає, що висновком експертизи №111 від 20 серпня 2021 року встановлено, що виконані ремонтно-будівельні роботи є істотними поліпшеннями. Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю з 1996 року, з літа 2002 року по 2007 рік спільною працею та за рахунок спільних коштів здійснювали переобладнання спірного домоволодіння, при чому її особиста участь була суттєвішою за чоловіка, а саме вона самостійно замовляла будівельні роботи та матеріали, здійснювала прийняття та розрахунок за них. Проте, судом першої інстанції надано неналежну оцінку показанням вказаних свідків та безпідставно надана перевага показанням свідків зі сторони відповідача, а саме першій дружині відповідача ОСОБА_13 , її брата ОСОБА_14 та сусіда ОСОБА_15 які є суперечливими між собою та не узгоджуються із іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Звертає увагу на те, рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2020 року, яке набрало законної сили, 08 лютого 2000 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 було розірвано. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_13 свої вимоги мотивувала саме тим, що ОСОБА_13 мав близькі стосунки з іншою жінкою близько трьох років, а їх сім`я розпалася. Вказане ставить під сумнів доводи відповідача, що спірний будинок було придбано за рахунок спільних коштів з його колишньою дружиною ОСОБА_13 .

Просить урахувати відповідь КП ВУВКГ №415 від 28 липня 2023 року та Робочий проект на газопостачання спірного житлового будинку, з яких вбачається, що лише в 2003 році були видані технічні умови на підведення водопостачання до спірного будинковолодіння та розроблялася технічна документація на проведення газопостачання по АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його визнати без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представників, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача та його представника,перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, повністю зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 06 жовтня 1978 року ОСОБА_2 перебував в шлюбі з ОСОБА_13 , який був розірваний рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2000 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2000 року (т.1, а.с. 29). З свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 09 січня 2003 року, вбачається, що запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 до книги реєстрації актів про розірвання шлюбу було внесено 27 вересня 2002 року (т.1, а.с. 83).

09 січня 2002 року ОСОБА_2 був придбаний житловий будинок під літ. А-1 за №15 житловою площею 40,5 кв.м із господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_4 і розташований на земельній ділянці площею 832 кв.м, яка належала Конотопській міській раді. На цій земельній ділянці знаходилися господарські будівлі: сарай Б, вбиральня В., погреб пг огорожа -№ (т.1, а.с. 7).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_3 , складеного 30 листопада 2001 року, загальна площа житлового будинку становила 75,0 кв.м, з них житлової - 40,5 кв.м., він складався із сіней, комори, кухні, трьох житлових кімнат, сіней та веранди. Будинок був обладнаний пічним опаленням (т.1, а.с.9-13).

10 жовтня 2006 КП Конотопське МБТІ видано технічний паспорт на спірний житловий будинок, з якого вбачається, що станом на 2006 рік загальна площа житлового будинку становить 149,6 кв.м, з них житлової 75,1 кв.м, на території домоволодіння розміщені: житловий будинок під літ. А-1, сарай під літ Б, літня кухня під літ В, сарай під літ. Г, душ під літ. Д, вбиральня під літ Е, мансарда під літ МС, огорожа під №1-3 (т.1, а.с. 14-19).

Згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, 08 грудня 2006 року за ОСОБА_2 зареєстровано будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 149,6 кв.м з надвірними будівлями та спорудами. У примітках зазначено, що погріб «пг» та старий сарай «Б» - розібрано, за дозволом виконкому №311 від 25 вересня 2006 року побудовано житлову прибудову «А1-1», мансарду «мс», в зв`язку з чим змінено площу. З дозволу виконкому №388 від 04 грудня 2006 року побудовано сарай «Б», літню кухню «В», сарай «Г» (т.1, а.с. 20).

За результатами проведеної інженерно-технічної та технічно-будівельної експертизи було встановлено, що ринкова вартість на час проведення експертизи житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , складає 1232000 грн, ринкова вартість будинковолодіння за вказаною адресою в наслідок виконаних поліпшень збільшилася з 312000 грн (вартість до поліпшень) до 1232000 грн (вартість після поліпшень) на суму 920000 грн (приріст ринкової вартості) або в 4 рази або на 295%, частка виконаних поліпшень у вартості всієї садиби складає 75/100, виконані поліпшення у спірному будинковолодінні є істотними.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у судовому засіданні, як того вимагає ст. 81 ЦПК України, не довела факт отримання нею доходу під час перебування у шлюбі та витрат її особистих або спільних коштів подружжя на вказані поліпшення. ОСОБА_3 не надано суду жодного доказу того, що вона працювала і отримувала дохід, який в подальшому був витрачений на поліпшення вищевказаного будинку. Отже, суд дійшов до висновку, що будинок не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час, на переконання суду відповідач, його представник довели той факт, що вищевказані поліпшення будинку були здійсненні за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_13 отриманих внаслідок праці та здійснення підприємницької діяльності.

Проте, з такими висновками колегія суддів не може повністю погодитися, оскільки вони зроблені внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, суд першої інстанції не визначився з колом осіб, права яких безпосередньо зачіпають заявлені позивачем вимоги про визнання спірного майна спільно нажитим майном подружжя, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 44 КпШС України визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Встановлено, що шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2002 року, яке набрало законної сили 08 лютого 2000 року. Проте, запис в книзі реєстрації актів про розірвання між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 зроблено 27 вересня 2002 року.

Спірний будинок ОСОБА_2 було придбано за договором купівлі-продажу від 09 січня 2002 року, тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 .

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Судом першої інстанції була допитана, як свідок колишня дружина ОСОБА_2 ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що спірне домоволодінні придбано під час шлюбу з ОСОБА_2 , для їх спільного сина, за спільні кошти подружжя.

Сторонами в цивільному процесі, згідно зі ст. 48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідно, неналежний відповідач - особа, яка була притягнута позивачем та щодо якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 об`єктом спільного майна подружжя та його поділу, зазначила відповідачем лише ОСОБА_2 , незважаючи на те, що рішення у справі зачіпає права та інтереси ОСОБА_13 . Клопотань про залучення ОСОБА_13 до участі у справі, як співвідповідача до суду першої інстанції від позивача не надходило.

За таких обставин мотивування судом першої інстанції про недоведеністю позовних вимог є помилковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Таким чином, з огляду на те, що по справі не було залучено, як співвідповідача ОСОБА_13 , права та інтереси якої зачіпає рішення у цій справі, зважаючи на предмет спору, рішення суду з підстав, передбачених пунктом 1) та 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог, з урахуванням висновків, викладених у цій постанові апеляційного суду.

Відмова у задоволенні позовних вимог з зазначених підстав не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.1, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 липня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 грудня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова