ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/788/23 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/818/1685/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про недоговірні зобов`язання, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року, по цивільній справі №641/788/23, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод», Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод», Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо», в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з квітня 2016 р. по січень 2023 р. включно в розмірі 1512,93 грн., та стягнути 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з 26.03.2016 р. по 09.02.2023 р. включно в розмірі 276,43 грн., а всього 1789,36грн.

Позовна заява мотивована тим, що додатковою постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 стягнуто з комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1339,80 грн. Між ОСОБА_2 та позивачем 21.04.2020 р. було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого ОСОБА_2 передав позивачу частину своїх прав кредитора щодо зобов`язань відповідача КП «Харківський вагоноремонтний завод», а саме-передав Позивачу право вимоги від Відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним постанови суду в частині сплати судового збору. Одночасно з укладенням цього договору ОСОБА_2 , згідно акту приймання - передачі документів від 21.04.2020 р., передав Позивачу документи, які підтверджують право вимоги до Відповідача.

Зазначив, що з 21.04.2020 р. Позивач є новим кредитором для Відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним Зобов`язань. Позивач надіслав Відповідачу повідомлення про заміну кредитора від 21.04.2020 р., в якому позивач також вимагав від відповідача сплатити йому 3% річних та інфляційні втрати, а також надіслав копію договору про відступлення права вимоги від 21.04.2020року. Постановою Верховного Суду 922/492/21 від 20.12.2021 року встановлено, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" є комунальним підприємством.

Вказав, що за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відповідно до виписки з реєстру юридичних осіб, рішенням Харківської міської ради Харківської області від 26.02.2014 №1505/14, припинено діяльність комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" шляхом приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо". Оскільки до теперішнього часу Відповідач прострочив сплату судового збору згідно рішень, на підставі статті 625 ЦК України він повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період цього прострочення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року було частково задоволено позовні вимоги.

Стягнуто з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 276,43 грн. та інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 1512,93 грн., а всього 1789 грн. 36 коп.

В частині стягнення заборгованості з Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» - відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» Приймак В.О. просить рішення в частині задоволення позовних вимог до КП«Салтівське трамвайне депо» скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з КП«Салтівське трамвайне депо» відмовити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Салтівське трамвайне депо» судові витрати у розмірі сплаченого судового збору.

Вказав, що висновки суду першої інстанції про те, що інформація про припинення діяльності комунального підприємства "Харківський Вагоноремонтний завод" міститься в реєстрі (у виписці або витягу) - не відповідає дійсності та спростовується доказами до даної апеляційної скарги. Якщо суд першої інстанції вважав доведеним факт повного припинення КП Харківський вагоноремонтний завод, то постає питання - яким чином можливе представництво юридично юридичної особи, стан якої припинений та відкриття провадження за позовом до такої особи.

Зазначив, що суд першої інстанції як на підтвердження припинення КП Харківський вагоноремонтний завод послався на інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не зазначивши, назву документу (виписка, витяг, ін) і яка дата такої інформації, хто надавав цю інформацію та ін. вказана обставина, яка судом першої інстанції вважалась доведеною, спростовується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.06.2023 року, згідно якого станом на 15.06.2023 року КП Харківський вагоноремонтний завод перебувало в стані припинення. Тобто процедура припинення не завершена, інформація про правонаступників відсутня. Отже, КП «Харківський вагоноремонтний завод» знаходиться в стані припинення, процедура припинення не завершена, а тому на даний час відсутні підстави для покладення заборгованості КП Харківський вагоноремонтний завод на КП «Салтівське трамвайне депо», та відповідного стягнення такої заборгованості за рішенням суду. Зауважує, що до аналогічного висновку прийшов і Господарський суд Харківської області, розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження по справі, внаслідок несплати судового збору по якій виникла заборгованість зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних.

Вказує, що приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. На даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо правонаступництва КП "Харківський вагоноремонтний завод" та КП "Салтівське трамвайне депо, а тому процедуру приєднання у будь-якому випадку не можна вважати завершеною. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 09.10.2020 у справі №910/4656/14, від 16.03.2023 у справі №922/3979/21.

Зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Харківський вагоноремонтний завод» з 29.04.2014 року перебуває у стані припинення за рішенням засновника (Харківської міської ради) шляхом реорганізації. При цьому, відомості щодо правонаступників підприємства реєстр не містить. Рішення Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 не може засвідчувати наявність правовідносин правонаступництва між КП "Харківський вагоноремонтний завод" та КП "Салтівське трамвайне депо", оскільки відсутні докази наявності затвердженого засновником (Харківська міська рада) передавального акта, як того вимагає стаття 107 ЦК України.

У письмовому відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

На обґрунтування якого вказав, що постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 619/1699/17-ц було скасовано постанову Харківського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у цій справі та залишено в силі ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2020 року, якою замінено сторону виконавчого провадження, а саме - замінено боржника, який знаходився в стані припинення, на його правонаступника, визначеного органом, який прийняв рішення про припинення боржника, у постанові вказано, що, внаслідок ліквідації боржника правонаступником є лише одна_ особа, визначена органом, який прийняв рішення про припинення боржника, тому будь-який розподіл прав та обов`язків в такому разі неможливий.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за неналежне виконання зобов`язання перед позивачем покладається на правонаступника відповідача КП "Харківський вагоноремонтний завод" КП "Салтівське трамвайне депо".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20) зазначено, що «забезпечення остаточності судового рішення та його неухильного виконання спрямоване на дотримання таких вимог верховенства права, як забезпечення прав і свобод людини, правової визначеності, доступу до правосуддя, законності. Порушення принципу обов`язковості виконання судового рішення суперечить вимогам правової визначеності».

Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом частини першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може безумовно пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

У постанові від 16 червня 2020 року в справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при реорганізації в формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що додатковою постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 стягнуто з комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн. (а.с. 26).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Договором уступлення права вимоги від 21.04.2020 р. ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 частину своїх прав кредитора щодо зобов`язань відповідача КП «Харківський вагоноремонтний завод», а саме-передав позивачу право вимоги від відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним постанови суду в частині сплати судового збору (а.с. 25).

Отже, з 21.04.2020 р. позивач є новим кредитором для відповідача щодо сплати останнім інфляційних втрат та 3 % річних в зв`язку з невиконанням ним зобов`язань.

Згідно з актом приймання - передачі документів від 21.04.2020 р., ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 документи, які підтверджують право вимоги до комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» (а.с 9).

13.02.2023 ОСОБА_1 надіслав КП «Харківський вагоноремонтний завод» повідомлення про заміну кредитора від 21.04.2020 р., в якому позивач також вимагав від відповідача сплатити йому 3% річних та інфляційні втрати, а також надіслав копію договору про відступлення права вимоги від 21.04.2020року (а.с. 8).

У постанові Верховного Суду України від 5 грудня 2011 року у справі № 16/164(2010) дійшов висновку, що частина п`ята статті 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 травня 2018 р. у справі № 686/21962/15-ц вказала, що, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України міститься у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

У справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції ВСУ висловленій у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс 15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03 жовтня 2018 р. у справі № 520/10054/13-ц.

Розглядаючи справу № 459/3560/15-ц, Верховний Суд в постанові від 16.05.2018 р. вказав, що, оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічні висновки щодо відповідальності з підстав ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, викладені в постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-11 Зцс 14, від 30 березня 2016 року № 5-86кз 16, від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України.

Оскільки боржник прострочив сплату судового збору згідно вищевказаного рішення суду, на підставі статті 625 ЦК України він повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати за період цього прострочення.

Разом з тим, постановою Верховного Суду 922/492/21 від 20.12.2021 року встановлено, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" є комунальним підприємством. Водночас за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відповідно до виписки з реєстру юридичних осіб, рішенням Харківської міської ради Харківської області від 26.02.2014 №1505/14, припинено діяльність комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" шляхом приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо".

Наказом від 23.04.2014 № 489, на виконання рішення 31 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 26.02.2014 № 1505/14 "Про припинення діяльності комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод", створено комісію з припинення діяльності комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" шляхом його приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо".

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу.

Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 19 серпня 2020 року в справі № 639/6295/16-ц (провадження № 61-36683св18), від 14 липня 2020 року в справі № 686/23977/18, від 08 липня 2020 року в справі № 612/808/18.

Зважаючи на те, що діяльність боржника за рішенням суду - КП "Харківський вагоноремонтний завод" припинено шляхом приєднання до комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо", суд приходить до висновку, що КП "Харківський вагоноремонтний завод" є неналежним відповідачем, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з останнього не підлягають до задоволення.

Відповідальність за неналежне виконання зобов`язання перед позивачем покладається на правонаступника відповідача КП "Харківський вагоноремонтний завод" КП "Салтівське трамвайне депо".

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з КП "Салтівське трамвайне депо" на користь ОСОБА_1 підлягають інфляційні втрати за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з квітня 2016 р. по січень 2023 р. включно в розмірі 1512,93 грн., та 3% річних за період прострочення сплати судового збору згідно додаткової постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 р. у справі № 922/2910/15 з 26.03.2016 р. по 09.02.2023 р. включно в розмірі 276,43 грн., а всього 1789,36грн., і колегія суддів з ним погоджується.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, іншого розрахунку відповідачем не надано, а тому, на думку суду, такий розрахунок може бути прийнятий, оскільки він узгоджується із положеннями діючого законодавства.

Щодо доводів скарги про те, що КП «Харківський вагоноремонтний завод» знаходиться в стані припинення, процедура припинення не завершена, а тому на даний час відсутні підстави для покладення заборгованості КП Харківський вагоноремонтний завод на КП «Салтівське трамвайне депо», та відповідного стягнення такої заборгованості за рішенням суду, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року за № 1505/14 припинено діяльність Комунального підприємства «Харківський вагоноремонтний завод» шляхом його приєднання до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо».

З доданого до апеляційної скарги витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.04.2014 року КП «Харківський вагоноремонтний завод» знаходиться в стані припинення за рішенням засновника.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним в постанові від 14 вересня 2020 року (справа №296/443/16-ц, провадження №61-16634ск19): «у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий».

Підприємство КП "САЛТІВСЬКЕ ТРАМВАЙНЕ ДЕПО" зареєстровано 13.07.2011 і на день ухвалення оскарженого рішення суду не знаходиться у стані припинення.

Враховуючи викладене й те, що згідно з пунктом 1 Рішенням Харківської міської ради від 26.02.2014 року № 1505/14 КП «Салтівське трамвайне депо» є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків КП «Харківський вагоноремонтний завод» і таке правонаступництво (універсальне правонаступництво), згідно названої вище правової позиції Верховного Суду, не пов`язується з державною реєстрацією припинення боржника, тому датою виникнення універсального правонаступництва, яке припиняється шляхом приєднання, слід вважати дату видання рішення №1505/14 26.02.2014, з якої КП «Салтівське трамвайне депо» є правонаступником КП «Харківський вагоноремонтний завод».

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц, провадження № 61-16634сво19 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 619/1699/17-ц, провадження № 61-9753св20.

Інший підхід суду до вирішення цього питання не відповідає принципу правової визначеності, який є елементом верховенства права, та дозволяє за рахунок не проведення державної реєстрації припинення боржника штучно залишати присуджені судом боргові зобов`язання без виконання, що порушує право заявника на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950, яка є джерелом права відповідно до ст. 10 ЦПК України. Ці конвенційні гарантії поширюються і на стадію виконавчого провадження, оскільки без виконання рішення суду право на суд не має реального значення та сенсу.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги належними і допустимим доказами не підтверджені та не спростовують висновків суду, та підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Отже суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.В.Маміна.