Справа № 930/1438/23
№2/930/467/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2023 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 67 років в с. Райгород Гайсинського (на той час Немирівського) району Вінницької області помер батько Позивача НОМЕР_1 та рідний дід Позивача 2 ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , який був придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 22.02.1996 під час спільного шлюбу із ОСОБА_4 , однак право власності було зареєстровано лише за ОСОБА_3 . Окрім того, рішенням 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка розташована біля житлового будинку та за життя ОСОБА_3 не завершив процедуру її приватизації.

Після смерті ОСОБА_3 , у відповідності до ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4 , яка є рідною матір`ю ОСОБА_1 та рідною бабусею ОСОБА_2 , оскільки була зареєстрована та постійно проживала зі своїм чоловіком на момент його смерті та продовжувала проживати після його смерті в їхньому ж будинку по АДРЕСА_1 , а також обробляла передану ОСОБА_3 у власність земельну ділянку, а тому фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, ОСОБА_4 , прийнявши спадщину, так і не оформила на себе житловий будинок та не завершила приватизацію земельної ділянки, і у віці 82 роки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в с. Райгород.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із господарськими будівлями, а також усе що їй буде належати на день смерті та на що вона буде мати право, заповіла в рівних частинах своїм синам ОСОБА_5 та позивачу - ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_5 (рідний брат Позивача - ОСОБА_1 та батько Позивача ОСОБА_2 ) не встиг прийняти спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 55 років помер. За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив. А тому, частини спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , перейшло в загальному порядку до спадкоємців за законом померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 в порядку спадкової трансмісії, та такими спадкоємцями після його смерті є:його дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Позивач 2);його син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Дружина померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та його старший син ОСОБА_7 у встановленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , їхній відмови містяться у спадкових справах.

А тому, єдиним спадкоємцем частини спадкового майна, на яке мав право померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_4 в порядку спадкової трансмісії є позивач ОСОБА_2 .

Позивачі, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом,звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Однак, постановами №№655/02-31, 656/02-31 від 11.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_4 , зокрема з підстав розбіжностей у документах, що посвідчують право власності на житловий будинок, відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також відсутності доказів фактичного прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 ..

У зв`язку із вказаними обставинами, позивачі звернулися до суду із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житловий будинок та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , який був придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 22.02.1996 під час спільного шлюбу із ОСОБА_4 (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 )

Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_3 . Тульчинським бюро технічної інвентаризації 05.03.1996 в реєстровій книзі №1 Р№31.

Відповідно до рішення 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га.

Дана земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №02.24.80 від 18.05.2023, виданою Райгородською сільською радою Гайсинського району.

Державний акт на ім`я ОСОБА_3 виданий не був, що підтверджується відповіддю із ГУ Держгеокадастру від 21.04.2023 за №0-2-0.3,13-1839/2-23.

Відповідно до довідок №№02.24.81, 02.24.83 від 18.05.2023, виданих Райгородською сільською радою Гайсинського району ОСОБА_4 до смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , дійсно була зареєстрована та постійно проживала разом із чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_4 проживала за вказаною адресою аж до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої також залишилося спадкове майно. За життя ОСОБА_4 залишила заповіт на користь своїх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Інших спадкоємців не має.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_4 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із господарськими будівлями, а також усе що їй буде належати на день смерті та на що вона буде мати право, заповіла в рівних частинах своїм синам ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений 01.03.2004 секретарем Райгородської сільської ради Ковальчук Т.Л., та зареєстровано в реєстрі за №07.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки №02.24.82 від 18.05.2023, виданої Райгородською сільською радою Гайсинського району, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є: його дружина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; його син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалою суду від 29.05.2023 було витребувано в державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Наталії Петрівни належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (спадкова справа №122/2021) та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (спадкова справа №01/2022).

Так, в матеріалах спадкової справи №01/2022, заведеної після смерті ОСОБА_5 містяться письмові заяви - відмови від прийняття спадщини від дружини померлого - ОСОБА_6 та старшого сина - ОСОБА_7 . Також, в дані йспадковій справі є заява ОСОБА_2 при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що єдиним спадкоємцем спадкового майна за законом після смерті ОСОБА_5 є його син - позивач ОСОБА_2 , який в порядку спадкової трансмісії має право на 1/2 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4 .

Постановами №№655/02-31, 656/02-31 від 11.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_4 , зокрема з підстав розбіжностей у документах, що посвідчують право власності на житловий будинок, відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також відсутності доказів фактичного прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 .

Так, відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

За таких обставин, у судовому засіданні було підтверджено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із частиною 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Так, за життя ОСОБА_3 рішенням 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради», йому було передано у власність земельну ділянку розміром 0,25 га., яка розташована біля житлового будинку АДРЕСА_1 .

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України).

Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Однак, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18, а також у Постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №128/1911/15-ц, від 30.06.2020 у справі №623/633/17, від 25.03.2020 у справі №158/1672/17, від 29.08.2019 у справі №554/1195/17.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення процедури приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок"(втратив чинність на підставіЗакону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Через фактично не завершення процедури приватизації ОСОБА_3 за життя не було отримано державний акт, а тому право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на ім`я спадкоємця, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірної земельної ділянки спочатку перейшло до ОСОБА_4 , а після її смерті перейшло в порядку спадкування за заповітом до ОСОБА_1 та в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 (спадкова трансмісія) - до ОСОБА_2 ..

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст..ст. 15, 16, 1216 1218, 1268-1272, 1276 ЦК України, ст. ст. 12, 80, 81, 82, 200, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 352, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 24.01.2001 Ладижинським МВМ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу літ. «А, а2» з верандою з господарськими будівлями та спорудами - хлів «Б», сарай «б», погріб «П», огорожа «1-3», що розташований по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 07.02.2011 Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , в порядку спадкування за законом в порядку спадкової трансмісії після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , який був спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу літ. «А, а2» з верандою з господарськими будівлями та спорудами - хлів «Б», сарай «б», погріб «П», огорожа «1-3», що розташований по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом в порядку спадкової трансмісії після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , приватизацію якої розпочав на підставі рішення 13 сесії 21 скликання від 25.12.1993 року Райгородської сільської ради народних депутатів Немирівського району Вінницької області «Про передачу земельних ділянок у приватну власність жителям сільської Ради» ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею після смерті якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , з можливістю набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за результатами цієї приватизації права власності на цю земельну ділянку.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко