Провадження № 2/742/1032/23
Єдиний унікальний № 742/3578/23
28 листопада 2023 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
при секретарі судового засідання - Бурмаці Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому він просив визначити місце проживання їх спільної з відповідачкою дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачкою, але останнім часом син виявляє бажання проживати разом з батьком.
ОСОБА_1 зазначає, що створив всі необхідні умови для комфортного проживання дитини разом з ним, має стабільний дохід та позитивні характеристики.
У судове засідання позивач не з`явився, проте завчасно подав заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.46).
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином, а також не надала заперечень щодо суті позову і не повідомила про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей Прилуцької міської ради у судове засідання не з`явилася теж, проте подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд справи без її участі (а.п.49).
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 від 31.08.2010, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.п.16).
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.03.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.п.19-20).

Відповідно до копії довідки №27.15-32/40922 від 03.07.2023, ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.п.17).

Згідно з копією довідки №670 від 03.07.2023, ОСОБА_1 працює на посаді охоронника в СТОВ «Цукровик» (а.п.18).

З листа представниці служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області від 23.10.2023 вбачається, що мати хлопчика - ОСОБА_2 не заперечує проти того, щоб син проживав разом з батьком (а.п.41).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таким чином, враховуючи, перш за все, інтереси дитини, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , подані докази в їх сукупності, беручи до уваги можливості батька забезпечувати належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовного та фізичного розвитку, а також зважаючи на те, що мати дитини не заперечує проти проживання дитини з батьком, то суд вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 саме з батьком - ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19, 141, 160, 161 СК України, керуючись ст.2, 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області (юридична адреса: вул.Незалежності, буд.82, м.Прилуки, Чернігівська область, 17500), про визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного заочного рішення.

Повне заочне рішення складено 28.11.2023.

Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Анна КОРОТКА