Справа № 521/2388/23
Номер провадження № 2/521/1896/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Скрипченко Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 204, в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частку спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що з 20.04.1980р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 19.07.2017 року за договором купівлі-продажу, відповідачем було придбано домоволодіння за АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0394га. кадастровий номер :54:002:0011. Домоволодіння було придбано за кошти сімейного бюджету. На теперішній час між сторонами виник спір про поділ вказаного домоволоння та земельної ділянки, який вони не можуть вирішити добровільно. Посилаючись на вказані обставини позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із подружжя право власності по частки спірного майна.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 14.02.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, однак подала заяву, якою позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, а також справу розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак надав через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги визнав частково, а саме те, що спірне майно було придбане у період шлюбу та є спільним сумісним майном, проте відповідач заперечував проти поділу будинку, якщо у ньому будуть проживати інші члени сім`ї. У свої заяві відповідач також просив справу розглядати за його відсутності.

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті звернувся до суду із заявою, в якій зазначав про часткове визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, що 20 квітня 1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Лисичанським відділом запису актів цивільного стану Ворошиловградської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №300.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що у період шлюбу 19.07.2017р. за договором купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Масаловим В.В. за реєстраційним №509 сторонами було придбано майно у вигляді домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з двоповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 110,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 60,2 кв.м., літньої кухні літ. «Д», загальною площею 31,0 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 0,0394га. кадастровий номер :54:002:0011.

Суд констатує, що вказане домоволодіння та земельна ділянка були набуті відповідачем у період перебування у шлюбі із гр. ОСОБА_1 , а тому на дане майно розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя позасудовим шляхом досягнуто не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався, майно набуте у період шлюбу зареєстроване на ім`я відповідача, а тому позивач скористалась своїм правом звернення до суду щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

Таким чином, придбавши спірне домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з двоповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 110,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 60,2 кв.м., літньої кухні літ. «Д», загальною площею 31,0 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 0,0394га. кадастровий номер :54:002:0011 під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За таких умов, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини справи про те, що спірне домоволодіння та земельна ділянка є об`єктами спільної сумісної власності подружжя сторін та підлягають розподілу, суд вважає за необхідне поділити дане спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частку домоволодіння за АДРЕСА_1 , а також право власності на частку земельної ділянки площею 0.0394га під кадастровим номером: :54:002:0011 та визнавши за ОСОБА_2 право власності на іншу частку домоволодіння за АДРЕСА_1 та право власності на частку земельної ділянки площею 0.0394га під кадастровим номером: :54:002:0011.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 280 282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частку спільного майна задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на частку домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з двоповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 110,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 60.2 кв.м., літньої кухні літ. «Д», загальною площею 31,0 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 0.0394га, кадастровий номер :54:002:0011.

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 право власності на частку земельної ділянки площею 0.0394га (в т.ч. по угіддям: 0,0070га - капітальна; 0,0034га капітальна; 0,0089га прибудинкова територія, 0,0008га - прибудинкова територія), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Кадастровий номер земельної ділянки: :54:002:0011.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на частку домоволодіння за АДРЕСА_1 , яке складається з двоповерхового житлового будинку літ. «А», загальною площею 110,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 60,2 кв.м., літньої кухні літ. «Д», загальною площею 31,0 кв.м., розташованих на земельній ділянці площею 0,0394га, кадастровий номер :54:002:0011.

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на частку земельної ділянки площею 0,0394га (в т.ч. по угіддям: 0,0070га - капітальна; 0,0034га - капітальна; 0,0089га - прибудинкова територія, 0,0008га - прибудинкова територія), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Кадастровий номер земельної ділянки: :54:002:0011.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Суддя: Д.Д. Громік