Справа № 203/4111/22
Провадження № 2-др/203/28/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

23.08.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Пльохіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про захист прав споживачів,

встановив:

14.08.2023 року позивач ОСОБА_1 в системі «Електронний суд» звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №203/4111/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (далі ТОВ «ПАРКТУР», товариство, відповідач) про захист прав споживачів, в якій просить суд:

- прийняти додаткове рішення та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 витрати за надану професійну правничу допомогу при розгляду справи №203/4111/22 у розмірі 40000,00 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 витрати за проїзд до місця розгляду справи №203/4111/22 у розмірі 7038,87 грн.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування вимог заяви позивач зазначила, що їй була надана правнича допомога її представником, відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.02.2022 року. Відповідно до умов договору, гонорар адвоката за договором складає 20000,00 грн та є фіксованим. У зв`язку зі зміною обставин справи сторонами 01.10.2022 року та 18.07.2023 року були підписані додаткові угоди №1 та №2, за умовами останньої, сторони домовились про те, що гонорар адвоката складає 40000,00 грн та є фіксованим. На виконання вказаного пункту договору сторони 08.08.2023 року склали акт. Також позивач просила суд врахувати процесуальну поведінку представника відповідача у ході судового розгляду справи та недосягнення згоди між сторонами спору у позасудовому порядку. Крім того, позивач просить суд відшкодувати їй витрати на проїзд до місця розгляду справи 14.04.2023 року у загальному розмірі 7038,87 грн.

З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

17.08.2023 року представник відповідача подала до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу муж сторонами, в якому представник відповідача просить суд: зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у стягнення іншої частини заявлених судових витрат відмовити.

В обґрунтування вимог клопотання представник відповідача зазначила, що позивачем не надано орієнтовний розрахунок судових витрат, а лише зазначено про намір стягнути кошти у розмірі 20000,00 грн, що є порушенням вимог ст. 134, ст. 175 ЦПК України. Подані квитки на оплату транспортних послуг (Німеччина Львів від 11.04.2023 року, 22.04.2023 року, Львів-Дніпро від 12.04.2023 року, 21.04.2023 року) є неналежними доказами та не мають відношення до справи. Окрім того, судові засідання проводились в режимі відеоконференції за клопотанням позивача. За твердженнями представника відповідача, позивач не надала доказів понесення нею витрат на правничу допомогу та інших витрат. Тому представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача. Також представник відповідача звернула увагу суду на процесуальну поведінку позивача.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Судове засідання з розгляду заяви було призначене на 23.08.2023 року.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача до початку судового засідання 17.08.2023 року подала до суду письмову заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за її відсутності та просила суд зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу, а у задоволенні іншої частини заявлених судових витрат відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 211, 223, ч. 4 ст. 270 ЦПК України, враховуючи, що представник відповідача в порядку ст. 137 ЦПК України під час розгляду справи по суті надавала суду клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, заперечувала проти стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу, висловила свою правову позицію з цього приводу, розглянув заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за відсутності учасників справи.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Під час розгляду судом заяви про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, в межах розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що рішенням суду від 07.08.2023 року, справа №203/4111/22, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про захист прав споживачів було частково задоволено позов ОСОБА_1 , та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь ОСОБА_1 вартість сплачених, але не наданих послуг, у загальному розмірі 13137,00 грн (тринадцять тисяч сто тридцять сім гривень 00 копійок); три відсотка річних у розмірі 1288,15 грн (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 15 копійок); інфляційні втрати у розмірі 5530,57 грн (п`ять тисяч п`ятсот тридцять гривень 57 копійок); неустойку у розмірі 13137,00 грн (тринадцять тисяч сто тридцять сім гривень 00 копійок), а загалом 33092,72 грн (тридцять три тисячі дев`яносто дві гривні 72 копійки), а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 330,93 грн.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката Лабець Ю.М. позивач надала суду копії: договору про надання правової допомоги від 07.02.2022 року №1, ордера від 07.02.2022 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ДН №6070 від 28.07.2021 року, додаткових угод №1 від 01.10.2022 року та №2 від 18.07.2023 року, акта приймання-передачі наданих послуг за договором №1 від 07.02.2022 року.

Так, за умовами договору про надання правової допомоги №1 від 07.02.2022 року та додаткових угод до нього, сторони домовились, що гонорар адвоката за договором складає 40000,00 грн, та є фіксованим. При цьому в акті приймання-передачі наданих послуг за договором №1 від 07.02.2022 року вказані види виконаних робіт по справі.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн та витрат за проїзд до місця розгляду справи.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо , зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати .

Аналіз викладених вище норм ЦПК України вказує, що розмір витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до п. 6, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. ст. 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Отже, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 №904/4507/18, провадження №12-171гс19). При цьому у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова ВП ВС від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, провадження №12-14гс22).

Аналіз викладеного вище вказує, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа №815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа №826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа №922/1163/18).

При цьому, як зазначив Верховний Суд, у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 16.04.2020 року по справі №727/4597/19 та яка також враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність, тому до них не можуть бути застосовані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148. Останні не визначають порядку здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку та не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. При цьому відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, тому адвокат може видавати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку тощо), який і буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)).

Так, як видно з наданих позивачем письмових доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, позивачу були надані правничі послуги адвокатом Лабець Ю.М., яка надавала позивачу професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 07.02.2022 року №1, ордера від 07.02.2022 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ДН №6070 від 28.07.2021 року, додаткових угод №1 від 01.10.2022 року та №2 від 18.07.2023 року, акта приймання-передачі наданих послуг за договором №1 від 07.02.2022 року.

Суд на підставі положень ст. ст. 137, 141, 142 ЦПК України, з урахуванням понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7381,96 грн (40000,00 грн х 33092,72 грн : 179316,67 грн = 7381,96 грн), що відповідає критеріям співмірності, розумності та пропорційності.

Водночас суд відхиляє як безпідставні твердження учасників справи щодо їх процесуальної поведінки та виходить з основних засад цивільного судочинства щодо дотримання принципів верховенства права, змагальності учасників справи, диспозитивності та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимості зловживання процесуальними правами. Оскільки спірні питання, які виникали між сторонами у ході змагальності були вирішені судом, відповідно до вимог ЦПК України, та з огляду на обставини справи, що зафіксовано в протоколах судових засідань.

При цьому суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування їй витрат на проїзд до місця розгляду справи у розмірі 7038,87 грн, з урахуванням вимог ст. 138 ЦПК України. Оскільки такі витрати покладаються на позивача та не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, не є витратами на професійну правничу допомогу.

V. Висновки суду за результатами розгляду заяви.

З огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані позивачем на підтвердження понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог у розмірі 7381,96 грн, з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності, а у задоволенні іншої частини вимог заяви слід відмовити.

Тому суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, про що ухвалити додаткове рішення в цивільній справі.

Керуючись статтями 3-13, 133, 138, 141, 142, 235, 258, 259, 263-265, 268, 270, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРКТУР» (адреса місцезнаходження: участок Щивки, буд. 2, с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківська область, 78593; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7381,96 грн (сім тисяч триста вісімдесят одна гривня 96 копійок).

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ф.М. Ханієва