465/4859/22
2/465/188/23
У Х В А Л А

судового засідання

23.06.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Мартьяновій С.М. у розгляді цивільної справи №465/4859/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах, якої діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України про витребування майна та захист права власності,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах, якої діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України про витребування майна та захист права власності.

Через канцелярію суду відповідачем подано заяву про відвід судді у цивільній справі №465/4859/22. Заяву мотивує тим, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України. Відповідач вважає, що при розгляді даної справи, суддя Мартьянова С.М. не може брати участь та підлягає відводу, оскільки суддя брала участь у розгляді справи №465/2569/13-ц предметом по якій було визнання право власності на одні і тіж нежитлові приміщення пл. 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 стосовно яких заявлено позовні вимоги ОСОБА_2 даній справі. Зокрема, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25.04.2013 року по справі №465/2569/13-у стало первинною підставою для незаконної реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення пл.. 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , який в свою чергу продав його ОСОБА_2 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 року у справі вищевказане рішення Франківського районного суду м. Львова скасовано.

Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 року скасовано постанову Апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Львівським апеляційним судом винесено постанову, якою рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Отже, враховуючи викладене, відповідача зазначає, що виникає певний сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно ч.8 ст.40ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, з врахуванням ст. ст.40, 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану заяву у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03 травня 2007 року встановлено, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Згідно ч.1,2,3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною 1 ст.36 ЦПК України визначенні підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч. 1 п. 5 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, серед іншого є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 37 ЦПК України встановлено, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).

Заявник стверджує, що суддя не мала право брати участь, оскільки вона брала участь у розгляді іншої справи, предметом якою було визнання права власності на одні і тіж нежитлові приміщення пл. 58,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 стосовно яких заявлено позовні вимоги ОСОБА_2 у даній справі. А також, зазначає, що рішення по справі №465/2569/13-ц, яке було ухвалено суддю Мартьяновою С.М. скасовано.

Оцінюючи доводи заявника суд враховує, що незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя (Висновок № 1 (2001) КРЄС про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та поза процесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Разом з тим ч. 4 ст. 36 ЦПК України прямо вказує на те, що незгода з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, в розумінні цієї норми не належить до обставин, які викликають сумнів у неупередженості чи необ`єктивності судді, та обставина, що суддя вже вирішував інший спір предметом якого було визнання права власності на одні і тіж нежитлові приміщення, та ним була висловлена певна правова позиція в іншій справі.

Окрім того, з ЄДРСР вбачається, що Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2022 року по справі №465/2569/13-ц відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Блонський М.А., на постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року, якою рішення Франківського суду м. Львова від 25 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Як зазначено у пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Згідно з п.п. 3,5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відвід повинен бути вмотивований із наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні. Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Доказів, які б свідчили про упередженість або необ`єктивність судді Мартьянової С.М., її професійної некомпетентності чи заінтересованості у результаті розгляду справи № 465/4859/22 до заяви не надано.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти необґрунтовану, безпідставну, заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорським принципам поведінки судді.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та його невідповідність вимогам ст.ст.36,37 ЦПК України.

Керуючись ст. 33, 36, 37, 39,40 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Мартьяновій С.М. у розгляді цивільної справи №465/4859/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах, якої діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_6 (в інтересах, якого діє ОСОБА_3 ), за участю третіх осіб: Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Міністерства юстиції України про витребування майна та захист права власності - відмовити за безпідставністю.

Заявлений відвід передати для розгляду судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Мартьянова С.М.