Справа № 202/7496/21
Провадження № 2/202/117/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Салінської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна, витребування майна, поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом, представник позивача ОСОБА_4 , зазначила, що 30.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ) було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_6 .

В лютому 2018 року подружжя ОСОБА_7 розпочало пошук квартири з метою її придбання, у зв`язку з чим 02.02.2018 року ОСОБА_1 було складено заяву на згоду купівлі квартири. Справжність підпису на заяві було засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М., реєстровий номер 9203.

02.11.2018 року за договором купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до цього договору, купівля квартири проводиться за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_1 . У вказаній квартирі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали до жовтня 2020 року, після чого припинили шлюбні відносини та спільне проживання. Таким чином, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року шлюб між ними розірваний.

З метою звернення з позовом до суду про поділ спільного майна подружжя, нею, представником позивача, було отримано витяг реєстру речових прав на нерухоме майно. Після отримання витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо, що 08.06.2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , яка є її матір`ю, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , котрий посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430. В пункті 8 даного договору зазначено, що продаж квартири здійснюється за згодою чоловіка продавця ОСОБА_1 , справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М. від 02.02.2018 року за реєстровим номером 9203. Тобто, відповідач ОСОБА_2 , скориставшись заявою від 02.02.2018 року з метою купівлі квартири, самостійно 08.06.2021 року продала спірну квартиру, що є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому вартість продажу квартири не погоджувала і 1/2 частину грошових коштів від продажу квартири позивачу не передавала. Представник позивача зазначила, що 02.02.2018 року ОСОБА_1 дійсно складав заяву на придбання квартира, а не на продаж. Також зазначила, що покупцем спірної квартири була матір відповідача ОСОБА_2 , яка нібито купує квартиру за 355 140 грн. Однак ОСОБА_3 не сплачувала кошти за квартиру, жодного дня не мешкала в ній, не була зареєстрована, жодну річ не перевозила та взагалі має власне житло. ОСОБА_3 є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, таких коштів на придбання квартири немає. При цьому відповідач ОСОБА_2 продовжувала проживати в спірній квартирі разом зі своєю донькою після її продажу. Представник позивача зазначає, що сторони договору купівлі-продажу квартири вчинили правочин, не маючи на меті настання правових наслідків за договором купівлі-продажу, останні заздалегідь знали, що договір не буде виконаний. Метою сторін договору було не продаж квартири, а уникнення подальшого поділу квартири, придбаного подружжям у шлюбі, шляхом відчуження її. Представник позивача зазначає, що договір купівлі-продажу спірної квартири має всі ознаки фіктивного правочину.

Також представник позивача указав, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільні кошти. Позивач має право на 1/2 частину цієї квартири. Проте ОСОБА_2 було порушено право позивача на власність шляхом укладання фіктивного договору купівлі-продажу квартири. На підтвердження фіктивності даного правочину представник позивача зазначив, що 25.06.2021 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір дарування цієї ж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.В., за реєстровим номером 1256. Тобто, вчинення правочину лише для вигляду властиве діям обох сторін правочину, ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не намагалися досягти правового результату. В даному правочині воля сторін договору полягала у перешкоджанні подальшому поділі спільного майна подружжя.

З урахуванням наведеного, представник позивача просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 08.06.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430 ; визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири; витребувати квартиру у відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, представник позивача зазначила, що за час шлюбу сторони придбали за спільні кошти таке майно: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16 000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12 500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16 000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2 500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2 000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3 500 грн.; набір викруток вартістю 1 000 грн.; паяльник вартістю 1 000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3 000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн.; : меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10 500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3 500 грн.; шафу для книг вартістю 3 800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7 000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3 500 грн.; комод зі спальні вартістю 2 000 грн.; унітаз вартістю 2 500 грн.; холодильник Lg вартістю 18 000 грн.; шафу з коридору вартістю 4 500 грн.; телевізор Lg вартістю 10 000 грн.; кота та собаку вартістю 2 000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9 000 грн.

Тому в порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16 000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12 500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16 000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2 500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2 000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3 500 грн.; набір викруток вартістю 1 000 грн.; паяльник вартістю 1 000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3 000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., загальною вартістю 76 300 грн. За ОСОБА_2 просила визнати в порядку поділу майна, що є спільною власністю, на меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10 500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3 500 грн.; шафу для книг вартістю 3 800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7 000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3 500 грн.; комод зі спальні вартістю 2 000 грн.; унітаз вартістю 2 500 грн.; холодильник Lg вартістю 18 000 грн.; шафу з коридору вартістю 4 500 грн.; телевізор Lg вартістю 10 000 грн.; кота та собаку вартістю 2 000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9 000 грн., загальною вартістю 76 300 грн.

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Голубніченко В.О., підтримав позов, просив задовольнити, вирішивши питання про судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, неодноразово направляла на адресу суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи після дії в країні військового часу; зазначила, що знаходиться за кордоном.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на сайті судової влади.

Треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С. І., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева І. М. в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева І. М. направила на адресу суду копію документів, на підставі яких між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був вчинений договір дарування спірної квартири; просила розглядати справу без її участі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С. І. надав копії документів, на підставі яких був вчинений договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 30.05.2014 року, що зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 244 (а.с.158).

За час перебування у шлюбних відносинах ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , 02.11.2018 року, за договором купівлі-продажу на ім`я відповідача ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М., реєстровий номер 9203 (а.с.160).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2021 року шлюб між подружжям ОСОБА_7 був розірваний.

Судом встановлено, що 08.06.2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , котрий посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430. В пункті 8 даного договору зазначено, що продаж квартири здійснюється за згодою чоловіка продавця ОСОБА_1 , справжність підпису якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Райською Т.М. від 02.02.2018 року за реєстровим номером 9203. До копій матеріалів договору купівлі-продажу від 08.06.2021 року надана копія заяви від імені ОСОБА_1 про згоду на укладання та підписання договору купівлі-продажу (а.с.152,154).

Під час судового розгляду представник позивача, адвокат Голубніченко В.О., стверджував, що заява від імені ОСОБА_1 про згоду на укладання та підписання договору купівлі-продажу від 02.02.2018 року була видана для придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу від 02.11.2018 року і втратила чинність у зв`язку з її використанням під час укладання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року. Згоду на продаж спірної квартири ОСОБА_1 не надавав.

Судом встановлено, що 25.06.2021 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 був укладений договір дарування цієї ж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. за реєстровим номером 1256 (а.с.18).

Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього повну грошову суму.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст. 368 ЦК).

Зазначені положення Цивільного кодексу України кореспондуються зі ст. 60 Сімейного кодексу України.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень ч.ч.2-4 ст. 369 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відзначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину,суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У постанові Верховного суду України №6-1873 цс16 від 19.120.2016 року відзначено, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає її зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладання угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладання договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

З наведеного можна дійти висновку, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

За результатами розгляду вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.06.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з підстав його фіктивності, оцінюючи надані позивачем докази з дочки зору їх достовірності і допустимості, суд дійшов висновку, що в результаті укладання даного договору купівлі-продажу було порушено право позивача на частину у спільній сумісній власності.

Як встановлено, під час укладання спірного договору відповідачем ОСОБА_2 була використана заява про згоду ОСОБА_1 на купівлю-продажу спірної квартири, котру він надавав 02.11.2018 року з метою придбання цієї квартири. Дана заява була використана ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року.

Продаж спірної квартири здійснений відповідачем ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 .

Підтвердженням того, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 08.06.2021 року вчинений сторонами договору без наміру його виконання, є те, що вже 25.06.2021 року, тобто майже через два тижні, спірна квартира знову перейшла у власність ОСОБА_2 , уклавши договір дарування від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 . При цьому судом враховується, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є близькими родичами, донькою і матір`ю. Зазначене також свідчить за те, що обидві сторони спірного договору мали інші цілі, ніж ті, що передбачені цим правочином, а саме задля уникнення поділу майна (квартири), що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , шляхом введення в оману ОСОБА_1 щодо дійсних намірів спірного правочину.

Судом також враховується, що спірна квартира після укладання договору купівлі-продажу від 08.06.2021 року фактично у власність відповідача ОСОБА_3 не передавалась, що свідчить за те, що даний правочин вчинений лише для вигляду, і про це були обізнані обидві сторони правочину ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

За встановлених обставини, суд вважає, що в результаті укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08.06.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430, було порушено право позивача ОСОБА_1 , спірний договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України, тому суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині позову.

Як встановлено, спірна квартира була придбана ОСОБА_2 і ОСОБА_1 під час перебування їх у шлюбі за договором купівлі-продажу від 02.22.2018 року, при цьому позивач надав заяву про згоду на купівлі цієї квартири. Тобто дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині визнання спірної квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю його, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановивши, що вказана квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а позивач заявив позов про визнання за ним права власності на 1/ 2 части ну цієї квартиру в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя, суд вважає можливим в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , задовольнивши позов ОСОБА_1 в цій частині.

Що стосується вимого позивача про витребування цієї квартири з чужого незаконного володіння, суд вважає, що дані вимоги є безпідставними, необґрунтованими і не можуть бути задоволені, оскільки здійснивши поділ спірної квартири між позивачем і ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що останній також належить 1/2 частина цієї квартири. Отже витребування цієї квартири в цілому у ОСОБА_2 не можливо на підставі вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України, на котру посилається позивач в обґрунтування вимог в цій частині позову. Тому суд доходить висновку про відому позивачеві в цій частині позову.

Позивач зазначає, що за час шлюбу ним з ОСОБА_2 придбано: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16 000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12 500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16 000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2 500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2 000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3 500 грн.; набір викруток вартістю 1 000 грн.; паяльник вартістю 1 000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3 000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10 500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3 500 грн.; шафу для книг вартістю 3 800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7 000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3 500 грн.; комод зі спальні вартістю 2 000 грн.; унітаз вартістю 2 500 грн.; холодильник Lg вартістю 18 000 грн.; шафу з коридору вартістю 4 500 грн.; телевізор Lg вартістю 10 000 грн.; кота та собаку вартістю 2 000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 обізнана про розгляд справи, нею це не спростовано, тому виходячиз положень статей 60,70 СК України, указане спірне майно є спільним майном сторін, частки в котрому є рівними, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача в частині поділу рухомого спільно нажитого майна, визнавши за ОСОБА_1 право власності на: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16 000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12 500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16 000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2 500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2 000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3 500 грн.; набір викруток вартістю 1 000 грн.; паяльник вартістю 1 000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3 000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., загальною вартістю 76 300 грн.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя за ОСОБА_2 суд вважає можливим визнати право власності на: меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10 500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3 500 грн.; шафу для книг вартістю 3 800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7 000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3 500 грн.; комод зі спальні вартістю 2 000 грн.; унітаз вартістю 2 500 грн.; холодильник Lg вартістю 18 000 грн.; шафу з коридору вартістю 4 500 грн.; телевізор Lg вартістю 10 000 грн.; кота та собаку вартістю 2 000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9 000 грн., загальною вартістю 76 300 грн.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 775 грн. 71 коп. Однак, при зверненні з вказаним позовом позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 10 694 грн. 51 коп., що складається з такого: 908 ,00 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним; 3551,40 грн. за вимогу майнового характерупро визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; 1775,71 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири; 3551,40 грн. за вимогу майнового характеру про витребування квартири у відповідача ОСОБА_2 ; 908, 00 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за позивачем права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76 300 грн. Таким чином, позивачем при подачі позову було недоплачено судовий збір у розмірі 7 918 грн. 80 коп.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2321, 71 грн., з яких: 454,00 грн. половина сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу недійсним; 1775,71 грн. за вимогу майнового характеру про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаної квартири; 92, 00 грн. частина сплаченого ОСОБА_1 судового збору за вимогу майнового характеру про визнання за позивачем права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76 300 грн.

Крім того, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 4 367, 40 грн. з яких: 3 551,40 грн. судовий збір за вимогу майнового характерупро визнання квартири спільною сумісною власністю, недоплачений ОСОБА_1 при подачі позову; 816, 00 грн. (908 грн. 00 хв. - 92 грн. 00 коп.) - частина недоплаченого ОСОБА_1 при подачі позову судового збору за вимогу майнового характеру про визнання за права власності на 1/2 спільно нажитого майна подружжя вартістю 76 300 грн.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 454 грн., що становить 1/2 сплаченого судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 відмовлено у позовних вимогах до ОСОБА_2 про витребування квартири, вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3551, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,13,81,89,259,263-265ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яковлева Інна Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання спільною сумісною власністю подружжя нерухомого майна, витребування майна, поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 08.06.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., реєстровий номер 1430.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: консоль PS4 1 Tb Black, геймпад Sony PS4 вартістю 16 000 грн.; персональний комп`ютер Artline Gaming X65 вартістю 18 000 грн.; стіл письмовий кутовий вартістю 12 500 грн.; ноутбук Aser вартістю 16 000 грн.; пральну машину Ariston вартістю 2 500 грн.; акустичну систему 5 в 1 вартістю 2 000 грн.; перфоратор Hyundai вартістю 3 500 грн.; набір викруток вартістю 1 000 грн.; паяльник вартістю 1 000 грн.; акваріум з рибками вартістю 3 000 грн. зубну електрощітку Braun вартістю 800 грн., загальною вартістю 76 300 грн.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на: меблі кухонні (кухонний куточок, навісні шафи у кількості 3 шт.) вартістю 10 500 грн.; 2 тумби приліжкові Gaming X65 вартістю 3 500 грн.; шафу для книг вартістю 3 800 грн.; ліжко двоспальне вартістю 7 000 грн.; мікрохвильова піч вартістю 3 500 грн.; комод зі спальні вартістю 2 000 грн.; унітаз вартістю 2 500 грн.; холодильник Lg вартістю 18 000 грн.; шафу з коридору вартістю 4 500 грн.; телевізор Lg вартістю 10 000 грн.; кота та собаку вартістю 2 000 грн.; термінал Xiaomi Redmi Note 9 Pro 6/128GB Interstellar Grey вартістю 9 000 грн., загальною вартістю 76 300 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 щодо витребування квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2321 (дві тисячі триста двадцять одна) грн. 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4 367 (чотири тисячі триста шістдесят сім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3551 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.