Провадження № 2/344/363/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 29 вересня 2004 року він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є син ОСОБА_5 . 03.11.2020 року, рішенням Івано-Франківського міського суду, шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Під час шлюбу ними було набуте майно, яке в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме придбано житлову квартиру, право власності на яку було зареєстровано на його колишню дружину - відповідачку. Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.03.2005 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Станом на 30.09.2021 року середньоринкова вартість вказаної квартири становить 801 000,00 грн. Даний житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 100,9 кв.м. На сьогоднішній день з відповідачкою проживають окремо. Відповідачка чинить перешкоди щодо користування спільним майном, не допускає його до їх спільної квартири та майна. У зв`язку з такою поведінкою відповідачки у нього виникла необхідність у поділі їхнього спільного майна. Для отримання в натурі своєї частки у спільній власності він, як позивач, бажає отримати у приватну власність частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість цього майна на час розгляду справи складає 400 500 (чотириста тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Відтак, позовними вимогами позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачкою право власності на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачки на його користь судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2021 року (с. ОСОБА_6 ) справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.03.2005 року на неї було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Спірна квартира не є спільним майном подружжя і не підлягає поділу між сторонами, оскільки не створена за рахунок спільних коштів або спільною працею сторін, а була придбана за рахунок її особистих коштів відповідно до Договору № 2 на дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 , укладеного 12.05.2004 року (тобто, до реєстрації їхнього шлюбу з ОСОБА_1 ), між нею - ОСОБА_7 та підприємцем ОСОБА_8 . Відповідно до п. 2 цього Договору. Сторона-2 (тобто вона) вносить внески готівкою або на розрахунковий рахунок Сторони-1 у розмірі 46414,00 грн. Факт придбання квартири за її особисті кошти підтверджується довідкою від 14.11.2005 року № 1/8, виданою приватним підприємцем ОСОБА_8 , згідно з якою кошти по договору на дольову участь у будівництві житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_3 від 12.05.2004 року, згідно якого вона придбала квартиру АДРЕСА_4 в будинку загальною площею 100,9 кв м., сплачені нею у повній сумі 19.05.2004 року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем (29.09.2004 року). Поряд з цим, ОСОБА_1 приховав від поділу інше майно, зокрема транспортні засоби, які були придбані на його ім`я під час їхнього з ним шлюбу і є їхнім спільним майном. Зокрема - це автобус марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , мікроавтобус марки IVECO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , мікроавтобус марки VOLKSWAGEN реєстраційний номер НОМЕР_3 . Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач вказує, що згідно з ч. 4 ст. 334 ЦКУ України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Тобто, в даній ситуації право власності на спірну квартиру виникло в сторін у момент перебування в шлюбі. В свою чергу майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Водночас, довідка № 1/8 від 14.11.2005 року, на яку посилається відповідачка, відповідно до даного Договору, не може бути підтвердженням здійснених проплат. Крім того, в даній довідці не вказано, яку саме суму коштів внесено відповідачкою. Також, у Договорі зазначається, що вартість квадратного метра може змінюватись в залежності від подорожчання будівельних матеріалів, енергоносіїв або при появі додаткових робіт, пов`язаних з покращенням житлово-побутових умов, в Договорі зазначається лише початкова вартість об`єкта. Крім того, остаточний розрахунок має бути проведений відповідно до уточнених площ приміщень згідно даних БТІ, яка проводить остаточне коригування площі об`єкту. Тобто, на момент нібито сплати відповідачкою повної суми (без вказування її розміру) через 7 днів після укладення даного Договору, неможливо було знати та наперед передбачити, яка саме сума внесених коштів є повною та що вона не буде змінена до здачі об`єкта в експлуатацію. Навіть якщо зважати на твердження, надані відповідачкою у своєму відзиві, спірна квартира придбана у непридатному для проживання стані та, відповідно, перебуваючи у шлюбі, сторонами здійснювалися як внутрішні оздоблювальні роботи, встановленім сантехніки, встановлення систем опалення та ряд інших, а отже дане майно істотно збільшилося у своїй вартості.

У зв`язку з Наказом № 573 від 17.08.2022 року суддя Людмила Мелещенко перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 22.08.2022 по 15.10.2022 та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Володимира Оліяра № 122 від 05.09.2022 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи.

Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 жовтня 2022 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. У подальшому представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували позовні вимоги. У подальшому представник відповідача подала письмовий виступ у судових дебатах, відповідно до якого відповідач позовні вимоги заперечує. Просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 25.09.2004 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно Договору № 2 на дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 від 12.05.2004 року, укладеного між ОСОБА_7 та підприємцем ОСОБА_8 , Сторона 1 приймає на себе виготовлення проектно-кошторисної документації житлових будинків, споруд, що попадають в зону забудови, будівництво і забезпечення необхідним обладнанням, а також веде контроль та технічний нагляд за будівництвом. Об`єкт, що є предметом цього договору, являє собою 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Остаточне коригування площі об`єкту буде проведено після виготовлення інвентарної справи БТІ, де буде визначена фактична загальна площа квартири.

Сторона-2 бере дольову участь в будівництві, вносить кошти в повному об`ємі і по закінченні будівництва цього будинку Сторона-1 передає їй у власність об`єкт, вказаний в п.1.3 на підставі акту прийому-передачі.

Стартова вартість 1 м.кв. загальної площі об`єкту станом на день укладання Договору складає 460,00 (чотириста шістдесят) гривень і може змінюватись в залежності від подорожчання будівельних матеріалів, енергоносіїв або при появі додаткових робіт, пов`язаних з покращенням житлово-побутових умов, або які Сторона-1 не могла передбачити.

Початкова вартість об`єкту на 100,9 м.кв. складає: 100,9 м.кв. х 460,00 грн. = 46414,00 (сорок шість тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 00 копп.

Сторона-2 ( ОСОБА_7 ) вносить внески готівкою або на розрахунковий рахунок Сторони-1 у розмірі 46414,00 грн. до закінчення будівництва.

Відповідно до Довідки, виданої приватним підприємцем ОСОБА_8 від 14.11.2005 року № 1/8, кошти по договору на дольову участь у будівництві житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_3 від 12.05.2004 року, якого ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_4 в будинку загальною площею 100,9 кв.м., сплачені нею в повній сумі 19.05.2004 року.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.09.2021 № 277445882 вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 100,9 кв. м. Підстава виникнення свідоцтво про право власності, б/н, 22.03.2005, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Згідно Звіту про оцінку майна від 30.09.2021 ТОВ «Оціночна компанія «Вікторія», оціночна вартість квартири складає 801 000 (вісімсот одна тисяча) гривень 00 копійок.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З аналізу зазначених норм слідує, що спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно.

За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.п. 23, 24) зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

При цьому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц.

Разом з тим, презумпція спільності права власності подружжя на майно (стаття 60 Сімейного кодексу України) може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Як слідує з матеріалів справи, спірне майно - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбана відповідачкою ОСОБА_9 відповідно до Договору № 2 на дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 , укладеного 12.05.2004 року. Такий договір укладено до реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_1 .

Умовами Договору № 2 на дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_3 передбачено, що Сторона-2 (тобто відповідачка) вносить внески готівкою або на розрахунковий рахунок Сторони-1 (підприємця ОСОБА_8 ) у розмірі 46414,00 грн.

З довідки від 14.11.2005 року № 1/8, виданої приватним підприємцем ОСОБА_8 , вбачається, що кошти по договору на дольову участь у будівництві житлового будинку з приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_3 від 12.05.2004 року, сплачені ОСОБА_9 у повній сумі 19.05.2004 року (до реєстрації шлюбу з позивачем).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що спірна квартира набута за особисті кошти відповідачки ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу, що підтверджено належними доказами, а відтак наявні підстави для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 20.12.2023 року.