Провадження № 2-о/202/39/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.

секретар судового засідання Голобородько О.М.

за участю:

представника позивача адвоката Сокирка І.І. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, яку мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 .

На день її смерті вони постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , але були зареєстровані за різними адресами. З дружиною вони мали спільний побут, вели господарство. Похованням дружини також займався він.

Окрім нього, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (заінтересовані особи по справі).

Вважає, що у відповідності до приписів ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину, у вигляді частки частки квартири АДРЕСА_2 , після смерті дружини він прийняв, так як проживав разом із нею на час відкриття спадщини.

Інформацією щодо прийняття спадщини іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 він не володіє.

Враховуючи викладене, з метою оформлення своїх спадкових прав, просив суд встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.12.2022 по справі відкрите провадження.

05.04.2023 на запит суду, через канцелярію суду, надійшла відповідь з Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори №748/01-16 від 29.03.2023 з якої випливає, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилась, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №71952352.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Сокирка І.І. доводи заяви підтримав та наполягав на її задоволенні.

У судові засідання, призначені на 16.01.2023, 20.02.2023, 17.03.2023, 14.04.2023, 23.05.2023, 21.06.2023 повідомлені належним чином заінтересовані особи не з`явилися. Будь яких заяв до суду не надали.

Заслухавши представника заявника, дослідивши докази по справі суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить - виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Тож справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

У даній справі судом встановлено, що встановлення факту спільного проживання заявника та його дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 має юридичне значення, та від його встановлення залежить виникнення спадкових прав у заявника.

Однак, судом встановлено, що заявник взагалі не звертався до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини.

Вирішуючи питання, чи підлягає розгляду така заява в порядку окремого провадження, суд врахував таке.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, якщо немає спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19).

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22).

У даній справі судом встановлено, що жоден зі спадкоємців померлої ОСОБА_4 до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї не звертався. Спадкова справа не заводилась, у зв`язку з чим у суду є обґрунтовані підстави вважати, що у даній справі вбачається спір про право, так як суд не може встановити чи прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщину після смерті матері у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

Таким чином, рішення про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 стосується прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців матері.

Це свідчить про існування реального, а не гіпотетичного спору між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з однієї сторони, та заявником, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, з іншої сторони.

Тож встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за таких обставин підлягає розгляду саме у порядку позовного провадження.

Такі обставини виключають можливість розгляду заяви у порядку окремого провадження.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право між заявником та заінтересованими особами щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відтак, заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 21.06.2023

Суддя А. О. Михальченко