Ухвала

Іменем України

16 червня 2023 року

м. Київ

справа № 332/943/23

провадження № 61-8743ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 рокуу складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив у порядку забезпечення позову накласти арешт на 1/3 частини квартири, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 з метою недопущення відчуження майна, інше майно у ОСОБА_2 відсутнє.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 задоволено. Накладено арешт на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Апеляційний суд керувався тим, що невжиття судом у цій справі заходів у вигляді арешту 1/3 частини вищезазначеної квартири, як єдиного наявного у відповідача майна (належні, допустимі докази протилежного у виділених матеріалах цієї справи відсутні), яке відповідач може відчужити на свій розсуд у будь-який час, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективних захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, що у свою чергу є обґрунтованою підставою для задоволення вищезазначеної заяви позивача про забезпечення позову у вищезазначений спосіб у цій справі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у червні 2023 року звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що застосовані судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову є неспівмірними з заявленими позивачем вимогами. Крім того, звертає увагу, що квартира, на 1/3 частини якої накладено арешт, знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , таким чином накладення арешту порушує права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не залучені до розгляду справи. Також зазначає, що розгляд справи суд апеляційної інстанції провів за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_2 .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст постанови Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 загальною площею 32,47 кв. м та житловою 17,2 кв. м, тобто (32,47 кв. м/4 = 8,12 кв. м, 17,2 жилої площі/4 = 4,3 кв. м), яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), є співмірним із позовними вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди у сумі 236 585,52 грн, завданої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2023 року та не підлягає доказуванню.

При цьому, апеляційним судом правомірно враховано, що це єдине майно відповідача, на яке можливо звернути стягнення в разі повного чи часткового задоволення позову позивача у цій справі; відповідач не працює та не має постійного джерела доходу (обставини, встановлені у справі № 332/566/22); у ОСОБА_2 не має будь-яких транспортних засобів (інформація із Єдиного державного реєстру транспортних засобів, отримана за допомогою сервісу «Електронний кабінет водія»).

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості, що вартість 1/3 частини вищезазначеної квартири перевищує ціну позову за вищезазначеним позовом позивача у цій справі.

Верховний Суд відхиляє посилання в касаційній скарзі на те, що застосований захід забезпечення позову порушує права інших співвласників квартири, оскільки апеляційним судом накладено арешт на 1/3 частки зазначеного майна, що перебуває у власності ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц дійшла висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача є необґрунтованими та не свідчать про порушення права позивача на доступ до правосуддя.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, приписи ЦПК України дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «адресат відсутній» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

В контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя Верховний Суд звертає увагу на те, що апеляційним судом повідомлено сторін про дату, час і місце розгляду цієї справи, зокрема відповідача ОСОБА_2 в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 128 ЦПК України (конверт із судовою повісткою на ім`я відповідача повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній»).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду апеляційної інстанцій, який їх обґрунтовано спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак