ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1109/23 Головуючий суддя І інстанції Тимченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/1461/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року, по справі № 638/1109/23, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 , зазначивши третьою особою службу у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просив встановити порядок сплати сум аліментів з 1 лютого 2022 року на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом внесення аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України.

Позовна заява мотивована тим, що від шлюбу позивача та ОСОБА_5 , укладеного 15 вересня 2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у народилася донька ОСОБА_4 . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.12.2015 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набуло законної сили 15.12.2015. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 та діти залишилися проживати за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцем проживання дітей. Не зважаючи на той факт, що позивач добровільно утримував дітей, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 у справі № 638/2290/17 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.12017 і до досягнення дітьми повноліття. З моменту постановлення зазначеного рішення і до 24 лютого 2022 року аліменти сплачувались шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» 30 червня 2020 року, загальна сума перерахованих аліментів за період 1 травня 2019 року по 30 червня 2020 року складає 107 375,59 грн. 06 липня 2020 року позивач звернувся до Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою про здійснення контролю за цільовим використанням аліментів. Однак контрольний захід не було виконано з огляду на непроживання відповідачки та дітей за місцем реєстрації дітей. У період часу з 01 травня 2019 року по 30 червня 2020року позивачем перераховано на ім`я ОСОБА_2 аліменти в сумі 152 867грн. 30 серпня 2022 року позивач вдруге звернувся до департаменту служб у справах дітей із заявою про здійснення контролю за цільовим використання аліментів, згідно із відповіддю від 04 жовтня 2022 року його повідомлено, що отримувач аліментів ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають за вказаною адресою. Служба у справах дітей не має можливості здійснити обстеження умов проживання дітей та визначити рівень задоволення їх індивідуальних потреб. Дані обставини унеможливлюють складання висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів.

Як зазначає позивач, відповідно статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Діюче законодавство України не передбачає будь-якого способу контролю за використанням аліментів, окрім як інспекційне відвідання органом опіки та піклування.

Також позивачем зазначено, що служба у справах дітей по Шевченківському району не має можливості здійснити відповідний контроль. Встановити цільове використання коштів не представляється можливим. Неодноразові прохання до відповідачки надати звіти щодо використання аліментів на користь дітей нею проігноровані. В листопаді 2022року в особистій переписці ОСОБА_2 надала згоду на відкриття рахунку в банку на ім`я дітей для зарахування аліментів. Позивач сплачує аліменти на утримання своїх дітей, але має бажання здійснювати сплату аліментів саме на особистий рахунок дітей, задля усунення порушень з боку відповідача, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2023 року було відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що в суді першої інстанції позивачем були наведені аргументи та підтверджено обставини про те, що відповідач, яка отримує кошти (аліменти) на утримання сина та дочки, використовує їх частково на особисті потреби, які не пов`язані з дітьми.

Стверджує, що суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги НБУ викладені ним 24.02.2022 у постанові №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою заборонив уповноваженим установам здійснювати будь-які валютні операції. Тобто не існує законного способу використання коштів у вигляді аліментів при перебуванні на території, підконтрольній російській федерації, у даному випадку АР Крим; жодним чином не сприяв стороні позивача в отриманні належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити чи спростувати доводи щодо цільового чи нецільового використання грошових коштів (аліментів) відповідачем.

Відзив на скаргу не надійшов.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції своє рішення обґрунтовував тим, що відсутні підстави для задоволення позову, позивачем не наведено підстав та доказів для встановлення нецільового використанні аліментів з боку відповідача, щоб випливало з неналежних умов проживання дітей та неналежного рівня задоволення їх індивідуальних потреб, тощо.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180,181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів, або те, що вони витрачаються не за цільовим призначенням у зв`язку з тим, що стягуються в недоцільно великому розмірі. Водночас, одного факту нецільового витрачання аліментів недостатньо для постановлення судом рішення про зменшення розміру аліментів, оскільки це порушувало б права дитини.

Механізм здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів визначений Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 15 листопада 2018 року №1713, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за №102/33073 (далі - Порядок), відповідно до пунктів 8,9,10 якого уході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину. У разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку.У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо.

За змістом пункту 14 Порядку чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Згідно Порядку здійснення органом опіки та піклування контролю за цільових витрачанням аліментів на дитину, затвердженим Наказом Міністерства соціально політики України від 15.11.2018року №1713, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюють органи опіки та піклування шляхом проведення інспекційних відвідувань одержувача аліментів.

Безпосереднє проведення інспекційного відвідування покладається на службу у справах дітей відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів із залученням (за потреби) інших посадових осіб суб`єктів соціальної роботи із сім`ями, дітьми та молоддю (психолог, соціальний педагог, фахівець із соціальної роботи). Підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів,

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи убачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 серпня 2016 року Ленінським районним у м.Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис 779 від 14.02.2008, та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане 12.08.2016 Ленінським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 2630 від 25.09.2012.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Витрачання аліментів за цільовим призначенням означає, що той із батьків (або інші особа, відповідно до ст. 179 СК, на ім`я якого вони виплачуються, зобов`язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчування, одязі, в охороні здоров`я, отриманні освіти та на створення гідних умов життя дитині. Необхідність контролю за цільовим використанням аліментних платежів виникає, як правило, тоді, коли їх розмір є доволі значним.

Згідно із ч. 1,2 ст. 186 Сімейного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з ст. 186 Цивільного кодексу України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування. Дане положення кореспондує змісту правила ст. 19 СК про участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування повинен відреагувати на кожну заяву платника аліментів про проведення такого контролю.

Даний контроль полягає в інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Разом з тим, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту стягнення аліментів за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2017 у справі № 638/2290/17, за яким стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.12017 і до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається з довідки банку, що з ухвалення зазначеного рішення і до 24 лютого 2022 року аліменти сплачувались шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 відповідно довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» 30 червня 2020 року, загальна сума перерахованих аліментів за період 1 травня 2019 року по 30 червня 2020 року складає 107 375,59 грн.( а.с.8).

З відповіді листа Служби у справах дітей по Шевченківському району від 22.07.2020 № 10-22/1227/20 за заявою позивача від 06.07.2023, служба у справах дітей департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не має можливості здійснити обстеження умов проживання дітей та визначити рівень задоволення їх індивідуальних потреб, оскільки отримувач аліментів ОСОБА_2 , та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не проживають за адресою, яка зазначена заявником: АДРЕСА_1 . Зазначено, що дані обставини унеможливлюють складання висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів.

Згідно із листом Служби у справах дітей по Шевченківському району від 04.10.2022 № 10-22/714-22 за заявою позивача від 19.09.2022, служба у справах дітей департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не має можливості здійснити обстеження умов проживання дітей та визначити рівень задоволення їх індивідуальних потреб, оскільки отримувач аліментів ОСОБА_2 , та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не проживають за адресою, яка зазначена заявником: АДРЕСА_1 . Також зазначено, що дані обставини унеможливлюють складання висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів.

При цьому, вирішуючи справу по суті, колегія суддів виходить з того, що обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Так, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку.

Водночас, у матеріалах справи відсутній висновок інспекції щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно із додатком до Порядку 15.11.2018 року №1713, який був би належним доказом нецільового використання коштів та відповідав вимогам закону.

Отже, на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як власною ініціативою органу, так і за заявою платника. Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналогічний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2021 року в справі № 751/1396/19.

Натомість, позивачем також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту нецільового використання відповідачем аліментів.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції жодним чином не сприяв йому в отриманні належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити чи спростувати доводи щодо цільового чи нецільового використання грошових коштів (аліментів) відповідачем та формально відмовив у задоволенні позову, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані, оскільки таке не підтверджено матеріалами справи.

Доводи скарги про те, що діти перебувають АР Крим, і немає можливості перевірити факт використання та отримання коштів саме на дітей та використання їх за відповідним призначенням, колегія суддів відхиляє, оскільки перебуває поза межами розглянутого позову.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використання аліментів з боку відповідача, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Що стосується позовних вимог про внесення коштів на особистий рахунок дитини, то суд правильно вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, такі позовні вимоги є похідними від основної вимоги про встановлення нецільового використання аліментів, у задоволенні якої судом відмовлено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.