Справа № 159/7553/23
Провадження № 2/159/1549/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі судді Чалого А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Колодяженська сільська рада Ковельського району Волинської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій вона просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 1,71 в умовних кадастрових гектарах по КСП «Забілля» Ковельського району Волинської області, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0090125, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 32 від 30.12.1996 року, що належав тітці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перед відкриттям провадження у справі, суд з`ясовує чи подано позовну заяву із додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка не може отримати свідоцтво на право на спадщину у зв`язку із невірним зазначенням імені спадкодавця у спадковому реєстрі.

Згідно ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

При цьому, в матеріалах позову відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Слід зазначити, що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Крім того, отримання постанови про відмову вчиненні нотаріальної дії має важливе значення, оскільки з часу відмови обчислюється строк для звернення до суду, і надання належної оцінки обґрунтованості вимог позивача неможливо без з`ясування причин та мотивів відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Отже реалізація права на звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадщину здійснюється після відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Позовне провадження вид провадження у судовому процесі, у якому розглядається спір двох сторін (позивача та відповідача), який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ст. 48 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

В позовній заяві зазначені позивачка, заінтересована особа, проте відсутній відповідач у даній справі.

Вказані обставини є перешкодою для відкриття провадження в цивільній справі.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачам строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачці у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Колодяженська сільська рада Ковельського району Волинської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, - залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснивши, що в разі їх не усунення в цей строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачці.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяА. В. Чалий