Справа № 367/9620/23
Провадження №2-з/367/270/2023
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Горбачової Ю.В.,

за участі секретаря с/з Музики Є.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 367/9620/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Новіцька Іванна Леонідівна, до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Новіцька Іванна Леонідівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком.

Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2023 року постановлено заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 367/9620/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Новіцька Іванна Леонідівна, до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком - вважати неподаною та повернути заявнику.

11.12.2023 року до суду повторно надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи про визначення місця проживання дитини з батьком.

В обґрунтування заяви зазначається, що 09.04.2022 року відповідач без згоди позивача вивезла спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Норвегії, тому позивач був позбавлений змоги повноцінно спілкуватися з дітьми тривалий час. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.05.2023 року між сторонами було розірвано шлюб. Позивач зазначає, що син висловлював своє бажання жити з ним, відповідач займається своїм особистим життям, часто залишає сина вдома самого. Наразі син проживає з батьком. Оскільки позивач звернувся з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком, а відповідач вже вивозила дитину за кордон без згоди батька, існує вірогідність, що вона зробить це вдруге, а відповідач обмежений у своєму праві на виїзд за кордон, тому звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме шляхом заборони відповідачу особисто або через третіх осіб вивозити за межі України малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення розгляду справи про визначення місця проживання дитини з батьком.

У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити заяву про забезпечення позову.

У судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову. Заявниця зазначила, що на даний час має намір залишатися в Україні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. ст. 153 ЦПК України.

Зважаючи на право суду на вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує при постановленні ухвали не лише доводи заяви позивача про забезпечення позову, а й наявні матеріали цивільної справи, оскільки згідно положень ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З наведених заявником обґрунтувань щодо подачі заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів не вбачається наявність достатніх підстав вважати, що той захід забезпечення позову, який просить застосувати позивач, є ефективним та зможе запобігти утрудненню або унеможливленню виконання рішення суду.

Також суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18), який дійшов висновку, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19), зазначено про те, що суди відповідно до статей 149, 150 ЦПК України не можуть застосовувати як спосіб забезпечення позову заборону дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений цивільним процесуальним законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, формулюючи в ухвалі від 17 листопада 2021 року підстави для передання справи № 754/7569/21 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вказав, що необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19), щодо неможливості застосування як способу забезпечення позову заборони дитині перетинати державний кордон України, оскільки такий захід не передбачений положеннями статей 149, 150 ЦПК України. При цьому, колегія суддів вважала, що предметом спору у цій справі є визнання переміщення та утримання дитини на території України незаконним, повернення дитини до місця її постійного проживання. Такі правовідносини регулюються положеннями Гаазької Конвенції та ЦПК України, вказувала на необхідність застосування заходів забезпечення позову у випадку заборони виїзду на час розгляду справи як ефективний спосіб запобіганню неможливості у майбутньому виконання рішення суду з метою якнайкращих інтересів дитини. Разом з тим, колегія суддів посилалася як на неоднакове застосування норм права на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19-ц (провадження № 61-11750св19), в яких вирішувалося питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України у справах про визначення місця проживання дитини, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України (далі - СК України) та ЦПК України. Вирішуючи вказану правову проблему, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що слід розмежовувати підстави для застосування заходів забезпечення позову у справах про повернення дитини, на які поширюються положення Гаазької Конвенції, та у справах, предметом позову в яких є визначення місця проживання дитини, що регулюється положеннями СК України.

Також, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року по справі № 754/7569/21 висловлена позиція, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153,157, 260, 261, 352, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 367/9620/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Новіцька Іванна Леонідівна, до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2023.

Суддя: Ю.В. Горбачова