РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/1045/23

провадження у справі №2/0285/418/23

20 червня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……...………...Літвин О. О.,

секретаря………...........................Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати шлюб, укладений між ними 22.12.2021, недійсним з моменту його укладення. Вказувала, що познайомилась із ОСОБА_3 в телефонному режимі, оскільки він перебував в Лук`янівському СІЗО №13 м. Києва, а після вироку суду був етапований для відбування покарання у виправну колонію №4 м. Житомир. При першій зустрічі, яка відбувалась через скло, вирішили створити сім`ю, щоб в подальшому зустрічі були реальними та це було пом`якшувальною обставиною для його умовно-дострокового звільнення. Постійно здійснювала харчові передачі, грошові перекази. Після одруження почала помічати в поведінці чоловіка дивності, які раніше не бачила, у зв`язку з чим припустила, що він її використовує, що в подальшому підтвердив він сам. Починаючи з квітня 2022 року вони не спілкуються, не відвідує його. Стверджувала, що шлюб був зареєстрований без мети створення сім`ї, жодного разу не була з відповідачем, як чоловік і жінка.

Сторони в судове засідання не прибули.

Позивачка в письмовій заяві до суду просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти чого відповідач не заперечив.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на їх вільній згоді (ст.ст.21, 24 СК України). Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Встановлено, що 22.12.2021 у м. Житомирі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб. Після одруження позивачка взяла прізвище чоловіка.

Частинами третьою, четвертою ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст.104 СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст.ст.22, 24-26 СК України.

Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю.

За теоретичним визначенням шлюб це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалася на те, що оспорюваний нею шлюб є фіктивним, оскільки відповідач не мав на меті створювати сім`ю, зареєстрував з нею шлюб з метою покращення свого становища під час відбування покарання у виправній колонії.

Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З аналізу змісту статей 12, 77, 81, 89 ЦПК України можна дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

У даній справі установлено, що сторони вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними, наслідки його укладення були сторонам відомі.

Під час розгляду справи позивачка не довела належними і допустимими доказами відсутність у неї чи відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. Само по собі посилання ОСОБА_1 , що метою укладення шлюбу для відповідача було його утримання дружиною з волі та їх окреме проживання (в силу обставин, що склались у сторін, зокрема перебування ОСОБА_2 за ґратами) не є підставою для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності. Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Суд враховує позицію відповідача щодо визнання позову, однак це не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи, що вирішуючи спір по суті суду слід дослідити матеріали справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам та ухвалити судове рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходячи виключно із факту визнання.

Виходячи з положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (ст.264 ЦПК України).

Тож суд не може покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які підлягають встановленню.

Резюмуючи викладене, обставини, які позивачка вважає підставами недійсності шлюбу, не є такими відповідно до ст.40 СК України, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя О. О. Літвин