Єдиний унікальний номер 725/3021/23
Номер провадження 2/725/359/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

та третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 16.10.2021 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого вони придбали транспортний засіб марки марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 та 11.07.2022 року здійснили його державну реєстрацію. В подальшому, спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалось та вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Оскільки вказаний транспортний засіб був набутий ними у власність в період шлюбу вважає, що на нього поширюється правовий режим спільної сумісної власності та він підлягає поділу. Разом з тим, їй стало відомо, що 27.12.2022 року відповідач здійснив перереєстрацію спірного транспортного засобу на нового власника та згоди на відчуження автомобіля вона не надавала і в цей час перебувала за межами України.

З урахуванням того, що відповідач відчужив автомобіль без її згоди, отриманими коштами від його реалізації розпорядився на власний розсуд, вважає, що з нього на її користь підлягає стягненню грошова компенсацію вартості 1/2 частки спірного рухомого майна та з метою визначення його вартості вона отримала висновок експерта яким визначено ринкову вартість транспортного засобу марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 .

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати автомобіль марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 152947,50 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідач позов не визнав, вказуючи на те, що 30.05.2022 року він оформив нотаріально посвідчену довіреність якою уповноважив свого батька ОСОБА_5 діяти в його інтересах на території України, так і за її межами, а також придбати на його ім`я будь-які автомобілі, будь-якої марки, моделі та типу, в тому числі легкові, вантажні вантажопасажирські, спецтехніку , мікроавтобуси, за ціну та на умовах за його розсудом за його власний рахунок, розмитнити та перегнати вищевказані автомобілі, до місця його проживання, а також бути його представником на митниці та в сервісних центрах МВС України, Національної поліції, з питань перегону або перевезення, розмитнення та реєстрації, постановки на облік автомобілів на ого ім`я та зняття з обліку, отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поставити його на облік на території України, розписуватися за нього, укладати договори купівлі-продажу, експлуатувати куплені автомобілі, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. На підставі зазначеної довіреності його батько у травні 2022 року в Німеччині знайшов автомобіль марки Opel Zafira, 2008 року випуску, вартістю 3600 євро та така марка і модель їх з дружиною влаштовувала. Оскільки, у нього з дружиною особистих коштів не було, він позичив у ОСОБА_7 5000 євро на покупку автомобіля та вказаний борг за нього повернув його батько, а вони з дружиною виїхали за кордон заробітки. Отже, транспортний засіб був придбаний його батьком за позичені ним кошти, а тому вважає, що таке майно не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя.

Також, в тексті відзиву відповідач ставив під сумнів вартість спірного автомобіля визначену відповідно до долученого до матеріалів позовної заяви висновку експерта, а також висловлював заперечення проти вимог позивача про стягнення з нього витрат на правову допомогу.

В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано докази, а саме з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а саме: належним чином завірені копії документів, на підставі яких ОСОБА_3 здійснив відчуження належного йому транспортного засобу марки Opel Zafira, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 на користь іншої особи; інформацію про те, хто на даний час є власником автомобіля марки Opel Zafira, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 ; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог до предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та в прийнятті до розгляду позовної заяви третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позивач в судові засідання на стадії з`ясування обставин справи та перевірки їх доказів в судові засіданні у справі не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказувала на те, що спірний автомобіль придбаний в період шлюбу, на момент розгляду справи відчужений на користь тітки відповідача, яка є сестрою ОСОБА_5 , а також ставила під сумнів наявність у ОСОБА_3 боргових зобов`язань, оскільки позивач не була обізнаною про те, що відповідач міг використати позичені кошти на придбання автомобіля. Вважає, що відповідач та його батько, відчужуючи автомобіль на користь родичів, стверджуючи про існування нібито боргових зобов`язань, в такий спосіб намагаються уникнути поділу спільного майна подружжя.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на те, що у нього та дружини не було власних коштів щоб придбати автомобіль, оскільки дружина часто позичала гроші своїм родичам. Таким чином, він вирішив позичити гроші у ОСОБА_7 та таке його рішення було погоджене з дружиною. Автомобіль за позичені кошти придбав його батько, який в той час перебував за кордоном, гроші він йому передавав в Німеччину через перевізника. В подальшому, його борг перед ОСОБА_7 погасив батько, а спірний автомобіль вони продали, щоб він міг погасити борг перед батьком.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що автомобіль був придбаний саме ОСОБА_3 за його власні кошти, які він взяв у позику, а його борг був повернутий батьком ОСОБА_8 , а тому на спірний транспортний засіб не поширюється правовий режим спільної сумісної власності, оскільки на його придбання не були залучені кошти подружжя. Просила врахувати, що в подальшому, батько відповідача, який погасив борг син, забрав автомобіль до моменту погашення заборгованості перед ним. Також, поставила під сумнів вартість автомобіля, яка зазначена у позовній заяві, вважаючи її завищеною.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що перебуваючи в гостях у доньки в Німеччині, він вирішив зробити подружжю подарунок та придбати за кордоном автомобіль, з цією метою він підшукав транспортний засіб, вніс завдаток та звелів сину позичити у ОСОБА_7 гроші та передати їх перевізником йому щоб придбати автомобіль. В подальшому всі юридичні дії, які стосувались транспортного засобу він вчиняв особисто від імені сина, в тому числі перереєстрацію на дружину. Борг перед ОСОБА_7 він погасив замість сина, натомість син йому не повернув всю суму боргу. Враховуючи наведені обставини, вважає, що автомобіль не є спільною сумісною власністю позивача та відповідача та не підлягає поділу між ними.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 16.10.2021 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.07.2023 року вказаний шлюб розірвано, а прізвище дружини змінено на дошлюбне - « ОСОБА_9 » (а/с 9, 178).

З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2022 року, в період шлюбу, на ім`я відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а/с 10)

Вказаний автомобіль був придбаний за кордоном у червні 2022 року ОСОБА_5 на користь якого 30.05.2022 року його сином ОСОБА_3 було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою останній уповноважив свого батька ОСОБА_5 діяти в його інтересах на території України, так і за її межами, а також придбати на його ім`я будь-які автомобілі, будь-якої марки, моделі та типу, в тому числі легкові, вантажні вантажопасажирські, спецтехніку , мікроавтобуси, за ціну та на умовах за його розсудом за його власний рахунок, розмитнити та перегнати вищевказані автомобілі, до місця його проживання, а також бути його представником на митниці та в сервісних центрах МВС України, Національної поліції, з питань перегону або перевезення, розмитнення та реєстрації, постановки на облік автомобілів на його ім`я та зняття з обліку, отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поставити його на облік на території України, розписуватися за нього, укладати договори купівлі-продажу, експлуатувати куплені автомобілі, а також виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю (а/с 44, 51).

Отже, наведені вище докази підтверджують факт набуття ОСОБА_3 вказаного вище транспортного засобу в період шлюбу з ОСОБА_10 .

За змістом ст.ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Враховуючи доводи відповідача та його батька, якого залучено до участі у справі в якості третьої особи, а також їх позицію щодо невизнання позову, слід зазначити наступне.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частину четверту статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Так, відповідач як у тексті відзиву так і у своїх поясненнях по суті спору неодноразово вказував на те, що придбання автомобіля, його модель та марка автомобіля були погодженні з дружиною, оскільки у них не було особистих коштів, він вирішив взяти на себе боргові зобов`язання на придбання авто та позичив кошти у ОСОБА_7 , що свідчить про те, що транспортний засіб був придбаний саме в інтересах сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_3 (а/с 39, 40, 186 зворот).

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

У відповідності до правової позиції Верховного суду, сформованої у постанові від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17).

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, як б поза розумним сумнівом доводили той факт, що ОСОБА_3 мав намір придбати спірний автомобіль виключно для власного використання, не в інтересах сім`ї та використав для цього його особисті кошти, отриманні ним не в інтересах сім`ї.

Отже, суд приходить до висновку, що на спірний транспортний засіб поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Натомість, за наслідками розгляду справи встановлено, що спірний транспортний засіб неодноразово відчужувався, зокрема 27.12.2022 року ОСОБА_3 продав вказаний автомобіль ОСОБА_12 , а станом на 16.06.2023 року автомобіль марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 значиться зареєстрованим за ОСОБА_6 (а/с 101-103).

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, за загальним правилом при укладенні договору одним з подружжя вважається, що він діє за згодою іншого з подружжя.

Так, в контексті спірних правовідносин по факту відчуження спірного транспортного засобу, суд враховує правові висновки Верховного суду у постановах від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, відповідно до яких у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі та за відсутності згоди одного із подружжя на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля слід враховувати, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість. Якщо один із подружжя здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це іншого та без отримання його згоди, а тому він має відшкодувати іншому 1/2 частину його вартості.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав у випадку відчуження спільного майна без згоди іншого з подружжя є грошова компенсація, при цьому доказуванню підлягає той факт чи було майно відчужене в інтересах сім`ї. Натомість, за наслідками розгляду справи встановлено, що про відчуження спірного транспортного засобу позивачу стало відомо під час підготовки даного позову та збирання доказів.

Відповідно до правової позиції, сформованої 17 серпня 2022 року Верховним Судом в рамках розсліду справи № 545/2396/20, щодо визначення ринкової (реальної) вартості проданого одним із подружжя автомобіля (майна) при поділі спільно нажитого майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Так, відповідно до висновку експерта №20-04-23 з визначення ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 на дату проведення оцінки складає 305895 грн. (а/с 11).

Будь-яких доказів, які б ставили під сумнів вказаний висновок експерта матеріали справи не містять, а тому суд приймає вказаний дока як належний, достовірний та достатній на підтвердження дійсної вартості відчуженого автомобіля на час розгляду справи.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частка вартості автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 в сумі 152947,50 грн.

З урахуванням того, що представники позивача зробила заяву про те, що докази понесених судових витрат на правову допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1529,47 грн. на виконання вимог ст. 141 ЦПК України та доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати автомобіль марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова) НОМЕР_2 в сумі 152947,50 грн. (сто п`ятдесят дві тис. дев`ятсот сорок сім грн. 50 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 судовий збір в сумі 1529,47 грн. (одна тис. п`ятсот двадцять дев`ять грн. 47 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 20.12.2023 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна