ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/793/23Головуючий по 1 інстанції
Номер провадження 22-ц/821/794/23 Справа №705/296/22 Категорія: 305010900 Єщенко О. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»;

особа, яка подала апеляційну скаргу - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», на користь ОСОБА_1 152695 грн страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, в межах ліміту страхової суми.

В обґрунтування позову посилався на те, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2021 року у справі № 705/1028/21 визнано ОСОБА_2 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_2 , 17 січня 2021 року близько 10 год. 00 хв., в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на спуск по автодорозі сполученням Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, в напрямку м. Вінниця, здійснив виїзд на праве асфальтоване узбіччя, де допустив занос керованого ним автомобіля, після чого не керований автомобіль «SHKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та на ліве асфальтоване узбіччя відносно напрямку його руху, де допустив зіткнення із нерухомою перешкодою у вигляді металевого відбійника. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув на місці події.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього близьким родичам потерпілого, зокрема, матері ОСОБА_1 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6379482 (чинного на дату ДТП).

Керуючись положеннями Закону № 1961-IV, 30 червня 2021 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 36000,00 грн в рахунок відшкодування 1/2 моральної шкоди, завданої позивачу; 216000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника.

22 вересня 2021 року відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 36000,00, а в частині страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника відмовлено у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують перебування позивача на утриманні в потерпілого.

Позивач вважає рішення страховика про відмову у виплаті решти страхового відшкодування незаконною та необґрунтованою, тому вимушена звернутися до суду за захистом порушених прав.

Позивач є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті ДТП. Згідно із посвідченням серії НОМЕР_2 позивач є пенсіонером за віком із 25 березня 2003 року, непрацездатною особою, інших доходів, крім пенсії, не мала, хворіла хронічними хворобами, які потребують постійного лікування, а тому мала на день смерті сина право на одержання від нього утримання.

Мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 216000,00 грн. По даному страховому випадку відповідач сплатив позивачу та дружині потерпілого 107305,00 грн, яка складається із: 36000,00 грн 1/2 страхового відшкодування моральної шкоди, яка належить позивачу; 36000,00 грн 1/2 страхового відшкодування моральної шкоди, яка належить дружині потерпілого; 35305,00 грн страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого, які було виплачено дружині потерпілого. Таким чином, залишок страхового відшкодування по даному страховому випадку становить 152695,00 грн, що підлягає сплаті позивачу в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року позов задоволено; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника в розмірі 152695 грн.; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 1526 грн 95коп.

Рішення суду обґрунтоване тим, що оскільки ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_3 перебувала на утриманні останнього, крім того, згідно із законом мала право на таке утримання, тому відповідно до статей 1187, 1200 ЦК України та статей 6, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на її користь підлягає стягненню страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника.

Додатковим рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року частково задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лабика Руслана Романовича та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що враховуючи заперечення представника ПАТ «СК «ТАС» про те, що розмір витрат, понесених позивачем, є безпідставним та необґрунтованим; оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у детальному описі наданих послуг на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25 червня 2021 року, суд дійшов висновку про те, що справедливим буде зменшення розміру витрат на надання професійної правничої допомоги до 15000 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю, безпідставністю та незаконністю.

У апеляційній скарзі вказує, що позивачем та її представником не було надано документів перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого внаслідок ДТП ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування як особі, яка втратила годувальника.

Не погоджуючись із розміром витрат на правничу допомогу, скаржник вказує, що позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено і не зазначено якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу (їх оплати).

Представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача 24000 грн судових витрат на правничу допомогу, які підлягають сплаті позивачем в процесі розгляду справи апеляційним судом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 20 січня 2021 року.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 21 від 18 січня 2021 року смерть ОСОБА_3 настала внаслідок ДТП, яка мала місце 17 січня 2021 року близько 10 год. 00 хв. на 554 км а/д Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, де ОСОБА_3 , будучи пасажиром автомобіля «Шкода-Октавіа», р.н. НОМЕР_1 , потратив в ДТП, помер на місці пригоди.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 липня 2021 року у справі № 705/1028/21 визнано ОСОБА_2 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_2 17 січня 2021 року, близько 10 год. 00 хв., в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на спуск по автодорозі сполученням Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, в напрямку м. Вінниця, здійснив виїзд на праве асфальтоване узбіччя, де допустив занос керованого ним автомобіля, після чого не керований автомобіль «SHKODA OKTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на смугу зустрічного руху та на ліве асфальтоване узбіччя відносно напрямку його руху, де допустив зіткнення із нерухомою перешкодою у вигляді металевого відбійника. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди: пасажир переднього пасажирського сидіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинув на місці події.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю потерпілого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 20 листопада 1970 року.

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 20 жовтня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 з 25 березня 2003 року є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до полісу № АО6379482, який діяв на момент настання ДТП - 17 січня 2021 року, відповідальність водія транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у АТ «СГ «ТАС» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 3 осіб, у розмірі 260000,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року визнано встановленим факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_5 разом із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1993 року по дату смерті.

Згідно з відповіддю Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області за вих. № 1488/22.7-04.3 від 14 липня 2021 року проведеною перевіркою за наявним архівним фондом відділу, у тому числі по поновлених актових записах, та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян в межах відділу, актових записів про шлюб та народження дітей відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Уманської міської ради № 634 від 23 червня 2021 року, виданої ОСОБА_5 , зазначено, що дійсно ОСОБА_3 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживала та вела спільне господарство - мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У заяві про склад сім`ї від 25 червня 2021 року ОСОБА_1 зазначила, що на момент смерті потерпілого, на утриманні померлого знаходились непрацездатні особи - мати ОСОБА_1 .

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_5 від 18 серпня 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент ДТП, яка мала місце 17 січня 2021 року, офіційно не працював.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 20902,50 грн. Зазначене підтверджується довідкою про доходи № 7553 2259 5425 6215.

Згідно із актом про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 25 червня 2021 року за підписом громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначено, що ОСОБА_1 , яка проживає та зареєстрована у АДРЕСА_2 , мала потребу в утриманні та фактично перебувала на утриманні у загиблого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останній мав змогу утримувати відповідного утриманця. Утримання полягало в наступному: мати практично сліпа, тому загиблий син систематично купував ліки, продукти харчування, оплачував комунальні послуги, робив ремонт, у т.ч. по заміні вікон та проведенні газу в будинок.

На запит ПАТ «СГ «ТАС» Головне управління ПФУ в Черкаській області листом від 02 серпня 2021 року за вих. № 553 повідомило, що ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника не отримує.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 21 січня 2022 року, складеного комісією у складі старости Пугачівської сільської ради Уманського району Черкаської області Жовтоног Н.Д. та представників громадськості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , останні провели обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4., та встановили, що вона проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 . Проживає одиноко, у домоволодінні покійного чоловіка ОСОБА_4 . Благоустрій будинку: підведено газопостачання, в будинку відсутня каналізація, ванна та інші зручності. На комунальні платежі коштів не вистачає, так як ОСОБА_1 не може звернутися до Уманського управління праці та соціального захисту населення за оформленням субсидії, тому що будинок рахується за покійним чоловіком ОСОБА_4 , а коштів на переоформлення будинку у ОСОБА_1 немає. Стан здоров`я ОСОБА_1 незадовільний, у зв`язку з цукровим діабетом та проблемами із зором, постійно потребує коштів на лікування та стороннього догляду.

Факт потреби позивача ОСОБА_1 у лікуванні підтверджується також листом КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги».

ПАТ «СГ «ТАС» було виплачено ОСОБА_1 36000,00 грн моральної шкоди та відмовлено у виплаті страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують перебування на утриманні. Зазначене підтверджується страховим актом № 10044/34/721 від 22 серпня 2021 року, платіжним дорученням № 214962 від 27 вересня 2021 року.

ПАТ «СГ «ТАС» було виплачено ОСОБА_5 36000,00 грн моральної шкоди та 35305,00 грн витрат по похованню, а всього 71305,00 грн, що підтверджується страховим актом № 10045/34/721 від 22 вересня 2021 року, платіжним дорученням № 214963 від 27 вересня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначена стаття СК України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував вказані норми матеріального права та врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20, від 01 березня 2023 року у справі № 279/1688/22.

Зокрема, судом вірно визначено, що відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання

Судом повно та всебічно досліджено надані сторонами докази та обґрунтовано визначено, що позивачка як непрацездатна особа потребувала матеріальної допомоги на день смерті сина ОСОБА_3 та мала право на таке утримання від останнього згідно із чинним законодавством. Крім того згідно із матеріалами справи інші особі, які б могли утримувати позивачку станом на день смерті її сина, відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 правових підстав для отримання страхового відшкодування в порядку пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем та її представником не було надано документів перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого внаслідок ДТП ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування як особі, яка втратила годувальника, не спростовують правильності висновків суду щодо того, що ОСОБА_1 мала право на одержання від померлого сина ОСОБА_3 утримання на день його смерті. Отже позивач є особою, яка має право на відшкодування шкоди в порядку статті 1200 ЦК України.

Розмір стягнутого судом відшкодування не перевищує встановлений договором № АО6379482 страхування цивільної відповідальності водія автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю третіх осіб в сумі 260000 грн, з урахуванням вже виплачених коштів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повного досліджено всі обставини справи та надані сторонами докази, надано їм належну оцінку та прийнято законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду не підлягає зміні чи скасуванню.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено і не зазначено якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу (їх оплати), у зв`язку із чим скаржник вважає необґрунтованим стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допорогову в розмірі 15000 грн, колегія суддів вказує наступне.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема, у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено, тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду клопотання представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу судом першої інстанції враховано заперечення представника відповідача щодо розміру судових витрат, складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у детальному описі наданих послуг на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 25 червня 2021 року, та обґрунтовано зменшено розмір судових витрат на правничу допомогу до 15000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» слід залишити без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року - залишити без змін.

Крім того відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних вимог, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Лабік Р.Л. просив стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 24000 грн.

На підтвердження розміру судових витрат адвокатом надано детальний опис робіт (наданих послуг), Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 25 червня 2021 року, замовлення на надання професійної правничої допомоги, копію Довіреності від 25 червня 2021 року (т. 2 а.с. 7-17).

До відзиву додано квитанцію про відправлення копії відзиву з додатками АТ СГ ТАС 01 червня 2023 року (т. 2 а.с. 25).

Станом на час розгляду справи до апеляційного суду не надходило клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, заявлених представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи відсутність клопотання про зменшення розміру судових витрат та надання представником позивача належних доказів понесення витрат на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом у розмірі 24000 грн, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача вказаної суми судових витрат.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді