Провадження № 2/752/5748/23
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
28 листопада 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.05.2015р. і по теперішній час надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку та власником особового рахунку цієї житлового площі. Договір між сторонами не укладено.
Відповідач споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримує від позивача щомісяця рахунки на оплату послуг.
Свої обов`язки по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки в добровільному порядку відповідач не сплачує заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 3 липня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 12).
Відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, письмового відзиву на позов не надав, клопотань про продовження встановленого строку на подання відзиву на позов не направив.
Сторони по справі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Судова повістка відповідача поштовим відділенням повернуто з поміткою: «за закінченням терміну зберігання».
На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, за наявними в ній матеріалами, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.06.2023 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2406, виданий 27.02.2018 (а.с. 7). Також відповідач є власником особового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у квартирі загальною площею 51,12 м2, житловою площею 30,30 м2, що підтвержується довідкою Центру комунального сервісу № 02/01/05-113 від 25.05.2023 року (а.с.5), а тому фактичним споживачем послуг, які надає позивач.
Вказаний будинок знаходиться на балансі та обслуговуванні у Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».
Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідач споживає житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), про що отримує від позивача відповідні рахунки на оплату.
Жодних повідомлень про не проживання у квартирі та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.
У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
Відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг позивачем, не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що послуги йому не були надані КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» чи надані неналежним чином (звернення з претензіями, скаргами).
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг.
Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг.
Позивач посилається на те, що між сторонами договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладено, відтак до правовідносин сторін застосовуються положення про уніфікований публічний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529.
На підставі наведених положень у відповідача виник перед позивачем обов`язок по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території.
Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав свій обов`язок з оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що надавались позивачем, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку у нього виникла заборгованість в період з 01.02.2018 р. по 01.06.2023 р. в розмірі 19 915,80 грн за послугу з утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 6).
Розрахунок, наданий позивачем на підтвердження наявності заборгованості, відповідачем не спростовано, та доказів на підтвердження належної сплати відповідачем за надані послуги в розпорядження суду не надано.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, власник (наймач) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідач порушує вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В силу положень ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з розрахунком інфляційна складова боргу становить 2337,36 грн, 3% річних від суми невиконаного зобов`язання за спірний період становить 864,11 грн.
Даний розрахунок проведено відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачем.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, не спростовані відповідачем, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -
позов комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк