ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9511/23 Справа № 367/4900/22 Суддя у 1-й інстанції - Кобельца-Шаховал І.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакова В.П., Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 367/4900/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року (суддя Кобеляцька-Шаповал І.О.), постановлену в приміщенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком.

12 вересня 2023 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилається на те, що з серпня 2013 року до січня 2016 року він з відповідачкою проживали разом та з 28 серпня 2015 року до 29 липня 2016 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. 29 липня 2016 року рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області у справі № 180/1318/16-ц шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення шлюбних відносин та до 02 липня 2023 року син ОСОБА_4 проживав з ним. Таке рішення ними було прийнято під час розлучення, оскільки ОСОБА_2 не мала свого житла, змоги виховувати та утримувати дитину, що було закріплено в описовій частині рішення суду у справі № 180/1318/16-ц. Дитина зареєстрована разом з ним, на що згоду також надавала ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Він як батько дитини повністю виконував покладені на нього батьківські обов`язки, водив його до садочків, школи, гуртків, займався його лікуванням (за потреби), утриманням та вихованням. 25 квітня 2020 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб. За час сумісного проживання (4 роки) між дружиною та сином встановилися гарні стосунки. Дитина виховується в атмосфері любові, поваги та сімейних цінностей. З серпня 2021 року сім`я проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , де дитина має свою власну кімнату. На сьогодні ОСОБА_4 є учнем 4 в класу Коцюбинського ліцею № 1 Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області. Син захоплюється футболом та приймає участь в різних турнірах, представляючи дитячий футбольний клуб «Спарта» (м.Київ), а з червня 2023 року переведений до дитячого футбольного клубу «Прогрес» (смт.Софіївська Борщагівка). Восени 2017 року ОСОБА_2 виїхала до Польщі на постійне місце проживання. Після цього спілкувалась з дитиною лише по телефону та кілька разів приїздила до України на термін близько тижня за один раз, тоді й бачилася з дитиною. Перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю немає. Останній приїзд відповідачки до України датовано 28 червня 2023 року. 29 червня 2023 року він разом з дружиною, на прохання ОСОБА_2 , привезли сина до місця проживання ОСОБА_6 (батька першої дитини відповідачки по справі) в м. Києві, де в кав`ярні їх зустріла ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_7 (15 років). Провівши деякий час там, відповідачка по справі попросила залишити сина з нею, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не буде проти. Вирішили, що він забере сина 30 червня 2023 року після роботи. Ввечері ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 передала йому дитину. 01 липня 2023 року у сина було закриття сезону з футболу, остання гра та банкет для дітей, відвідати гру ОСОБА_2 не виявила бажання. 02 липня 2023 року вона попросила взяти дитину на два-три тижні, на що він погодився. Близько обіду вони з дружиною підвезли сина до залізничного вокзалу в м. Києві та передали сина, в присутності ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , з домовленістю про повернення дитини через два-три тижні. 02 липня 2023 року відповідачка по справі вивезла за кордон їх сина ОСОБА_4 та зв`язок з сином за його телефоном було перервано. Через деякий час він дізнався, що вони були в Польщі (м.Щецин) та в Німеччині, домовленості про повернення дитини в Україну через дві-три неділі були в силі. Поїздка з сином в Польщу та Німеччину виправдовувалась тим, що в Україні ОСОБА_2 не спілкується ні зі своїми мамою і татом, ні з сестрою, а її тітка зараз проживає в Німеччині (м.Льокніц). З 23 липня 2023 року по 31 липня 2023 року його сім`я планувала відпустку до Закарпаття, тому домовилися, що відповідачка привезе дитину до м. Львів 23 липня 2023 року. З 11 липня 2023 року ОСОБА_2 перестала відправляти фото та відео дитини та не завжди відповідала на дзвінки і згодом повідомила, що можливості привезти дитину вона не має. Після цього відповідачка почала ігнорувати дзвінки та повідомлення. Дочекавшись, коли прийде час відпустки, вона почала налаштовувати сина проти нього, з метою залишити з собою та зіпсувати відпочинок. Насьогодня він не знає точного місця перебування сина за кордоном, тому змушений звернутися до суду та просить зобов`язати ОСОБА_2 повідомити суд та його як батька дитини про місце реєстрації сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межами України, надавши відповідні документи; зобов`язати ОСОБА_2 повідомити суд та батька дитини ОСОБА_3 про статус, в якому перебуває вона та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межами України, надавши відповідні документи; зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_3 в проміжок з 20:00 до 21:00 годин за київським часом; зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити виконання ОСОБА_4 домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково: зобов`язано ОСОБА_2 повідомити суд та батька дитини ОСОБА_3 про місце реєстрації сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межами України, надавши відповідні документи. Зобов`язано ОСОБА_2 повідомити суд та батька дитини ОСОБА_3 про статус, в якому перебуває вона та син сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межами України, надавши відповідні документи. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити щоденне спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_3 в проміжок часу з 20:00 до 21:00 години за київським часом. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. У заяві про забезпечення позову містяться вимоги та обставини, які свідчать про те, що, у разі задоволення позову, фактичне виконання судового рішення не буде можливим, оскільки ані конкретного місця перебування, ані проживання відповідачки разом з дитиною як позивачу, так і суду не відомо. Враховуючи той факт, що заявлені вимоги заявником в заяві про забезпечення позову відповідають статті 150 ЦПК України, які, відповідно до вимог статті 159 СК України, не є самостійним способом захисту порушеного права, реалізація якого судом можлива лише шляхом розгляду відповідного позову, це надає суду підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Однак, що стосується вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити виконання ОСОБА_4 домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області, з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява в цій частині не достатньо обґрунтована і немає підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак, заява про забезпечення позову в цій частині не підлягає задоволенню.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_3 зазначив, що не погоджується з відмовою суду в задоволенні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити виконання дитиною домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно до сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області. Просить скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні даної вимоги та задовольнити вказану вимогу.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що через відсутність зв`язку з сином позивач не може надсилати сину домашні завдання, самостійні та контрольні роботи, таким чином забезпечити йому право на освіту. Відомостей про навчання дитини за межами України у позивача немає. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона та захист інтересів дитини.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Предстаник третьої особи служби у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що на розгляді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог предмету спору - Служба у справах дітей Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області, про визначення місця проживання дитини з батьком.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. У заяві про забезпечення позову містяться вимоги та обставини, які свідчать про те, що, у разі задоволення позову, фактичне виконання судового рішення не буде можливим, оскільки ані конкретного місця перебування, ані проживання відповідачки разом з дитиною як позивачу, так і суду не відомо. Враховуючи той факт, що заявлені вимоги заявником в заяві про забезпечення позову відповідають статті 150 ЦПК України, які, відповідно до вимог статті 159 СК України, не є самостійним способом захисту порушеного права, реалізація якого судом можлива лише шляхом розгляду відповідного позову, це надає суду підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Однак, що стосується вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити виконання ОСОБА_4 домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області, з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заява в цій частині не достатньо обґрунтована і немає підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак, заява про забезпечення позову в цій частині не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 та частини 3 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При цьому слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про стягнення боргу може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, колегія суддів також враховує пункт 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України, згідно з яким право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться цивільна справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Судом встановлено, що предметом спору у справі є визначення місця проживання дитини з батьком.

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 не погоджується із відмовою суду першої інстанції в в частині відмови в задоволенні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити виконання дитиною домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно до сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області.

Як на обґрунтування вищевказаного зазначає, що через відсутність зв`язку з сином позивач не може надсилати сину домашні завдання, самостійні та контрольні роботи, таким чином забезпечити йому право на освіту. Відомостей про навчання дитини за межами України у позивача немає. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона та захист інтересів дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Всупереч наведеному позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити виконання дитиною домашніх завдань, самостійних та контрольних робіт, згідно до сімейної форми здобуття освіти в Коцюбинському ліцеї № 1 Коцюбинської селищної ради Київської області, може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява ОСОБА_3 в цій частині є необґрунтованою, тому в цій частині заява задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права,підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат в частині сплати судового збору, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О. Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко

Повний текст судового рішення складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко