Справа № 643/5708/23
Провадження № 2/643/2354/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

про стягнення 40 502, 32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), ОСОБА_3 (далі відповідач-3), ОСОБА_4 (далі відповідач-4), ОСОБА_5 (далі відповідач-5), про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 40 502, 32 грн. за період з 01.08.2014 року по 23.02.2022 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 , теплопостачання в яку здійснює КП «Харківські теплові мережі». Вказані послуги відповідачі своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2023 відкрито провадження у справі № 643/5708/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10.08.2023 року.

09.08.2023 року представником відповідача-3 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

10.08.2023 року судове засідання було відкладено на 26.09.2023 за клопотанням представника відповідача-3.

15.09.2023 року представником відповідача-3 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого повідомляє суд, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 померли, а ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 лише з 14.11.2017 року, а з 20.01.2020 року постійно проживає у Великобританії. Крім того, ОСОБА_3 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та з позивачем договору про надання житлово-комунальної послуги не укладала, у зазначений позивачем період за цією адресою фактично не проживала, та, відповідно, не користувалася житлово-комунальними послугами.

21.09.2023 року представником позивача подано клопотання, відповідно до змісту якого він просить суд:

- позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без розгляду;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2014 р. по 14.11.2017 р. у сумі 11 535, 86 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 15.11.2017 р. по 20.01.2020 р. в сумі 16 774, 34 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за теплопостачання за період з 21.01.2020 р. по 23.02.2022 р. у сумі 12 192, 12 грн.

21.09.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого він просить суд при застосуванні позовної давності врахувати положення п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

25.09.2023 року відповідачем-1 та відповідачем-2 подані заяви про застосування позовної давності.

26.09.2023 року розгляд справи відкладено на 07.11.2023 року.

06.11.2023 року представником відповідача-3 подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких він посилається на те, що позивачем не враховано норму Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID -19) від 18.06.2020 № 731 IX, відповідно до якого вносяться зміни до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Вважає, що позивач не надав доказів стосовно поважності причин пропуску цього строку. Також зазначив, що реєстр судових рішень містить безліч ухвал та рішень за позовом позивача, поданими в період карантину, що підтверджує той факт, що введений на території України карантин не заважав позивачу звертатися до суду з позовними заявами про стягнення заборгованості. Крім того, зазначив, що оскільки Закон України № 731 IX від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені Законом № 540 IX від 30.03.2020 закінчилися 06.08.2020 року, а отже відсутні підстави не включати період з 12.03.2020 р. по 01.06.2020 року до строку позовної давності.

07.11.2023 року розгляд справи відкладено на 18.12.2023 року.

23.11.2023 року представник позивача подав клопотання, відповідно до змісту якого він повідомляє, що у поданій ним 21.09.2023 року допущено помилку, внаслідок чого він, керуючись ст. 49 ЦПК України, просить суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08. 2014 року по 14.11.2017 року у сумі 11 535, 86 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 15.11.2017 року по 20.01.2020 року у сумі 16 774, 34 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 21.01.2020 року по 23.02.2022 року у сумі 12 192, 12 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У судове засідання 18.12.2023 року представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судове засідання відповідачі не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У судове засідання представник відповідача-3 не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відсутні підстави для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

ІІІ. Встановлені судом обставини.

Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач.

Проте, взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість за період з 01.08.2014 року по 01.08.2014 року в сумі 23.02.2022 року у розмірі 40 502, 32 грн., що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 .

ІV. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідачів до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 за період з 01.08.2014 року по 23.02.2022 року.

Приймаючи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон від 24.06.2004 № 1875-IV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем цих послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Частиною 1 ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період не були врегульовані договором, що, між тим, не скасовує передбачений покладений на споживача обов`язок зі щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію безвідносно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно відомості про нарахування та оплату за теплову енергію з урахуванням періоду платежів за адресою: АДРЕСА_2 , значиться заборгованість за період з 01.08.2014 року по 23.02.2022 року у розмірі 40 502, 32 грн.

Оскільки відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , то вони в силу приписів ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 9 Закону від 09.11.2017 № 2189-VIII, ст. ст. 541, 543 ЦК України несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Проте, відповідачами всупереч вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України надані позивачем послуги з постачання теплової енергії оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.

Разом з тим, відповідачем-1 та 2 подані заяви про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього кодексу.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього випливають, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як зазначалось судом раніше, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності, 02 квітня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги заявлені з квітня 2017 року знаходяться в межах строку позовної давності.

За таких обставин, з огляду на зроблену відповідачем-1 та відповідачем-2 заяву про застосування строку позовної давності, суд заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості теплопостачання задовольняє частково, та враховуючи, що відповідач-3 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 з 14.11.2017 року та з 2020 року постійно проживає у Великобританії, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія закордонного паспорту, стягує:

- солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість з теплопостачання за період з 02.04.2017 року заборгованість в сумі 1 054, 88 грн.;

- солідарно з відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3 заборгованість за період з 15.11.2017 року по 20.01.2020 року у сумі 16 774, 34 грн.;

- солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість за період з 21.01.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 12 192, 12 грн.

При цьому суд не приймає до уваги посилання про те, що відповідач-3 не є власником квартири АДРЕСА_1 , а відтак не зобов`язана сплачувати заборгованість за теплопостачання, оскільки статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг теплопостачання, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

ІV. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість з послуги теплопостачання за період 02.04.2017 року по 14.11.2017 року в сумі 1 054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) грн. 88 коп.

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з послуги теплопостачання за період з 15.11.2017 року по 20.01.2020 року в сумі 16 774 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 34 коп.

4. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість з послуги теплопостачання за період 21.01.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 12 192 (дванадцять тисяч сто дев`яносто дві) грн. 12 коп.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі 809 (вісімсот дев`ять) грн. 46 коп.

6. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі 809 (вісімсот дев`ять) грн. 46 коп.

7. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в сумі 370 (триста сімдесят) грн. 53 коп.

8. В іншій частині позову відмовити.

9. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

10. Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11; ).

11. Відповідач-2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ).

12. Відповідач-3: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 ).

13. Відповідач-4: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 18.12.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко