Справа № 756/8394/22
Провадження № 2/756/1207/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судових засідань - Косянчук Н.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, серед іншого, зазначила, що 01.02.2014 між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року позов між сторонами було розірвано. Як зазначає позивач, з листопада 2019 року відповідач не піклується про сина, його життям не цікавиться, батьківські обов`язки не виконує, з 03.11.2019 син проживає з нею. Станом на день звернення до суду Касаційним цивільним судом розглядається справа щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Батько дитини участі у розвитку та вихованні дитини не приймає. Позивач вимушена була поставити питання про стягнення аліментів у судовому порядку, оскільки добровільно урегулювати з відповідачем питання утримання дитини не виявилося можливим. Разом з тим, позивач вважає за необхідне зазначити, що відповідач аліменти на користь інших осіб не сплачує, є працездатною особою, будь-яких об`єктивних обмежень у можливостях виконувати батьківський обов`язок по утриманню свого сина не має. Відповідач займає посаду начальника фінансового відділу ТОВ «Бруклін Київ». Позивач зазаначає, що згідно довідки ЛКК та висновків лікарів, динита потребує домашнього догляду та домашнього харчування №18 від 09.02.2022. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні було введено воєнний стан, який діє по сьогоднішній день. Міністерство освіти та науки України, враховуючи військовий стан в Україні виявилось достатньо гнучким і запропонувало школярам і їх батькам в новому навчальному році 2022-2023 рр. різні форми здобуття середньої освіти. Серед таких форм: очна, дистанційна та змішана форми навчання. Враховуючи вищенаведене було укладено договір з ПП «Приватний заклад загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул» на дистанційне навчання.У зв`язку із чим виникла необхідність у додаткових витратах на суму 65866,00 грн (оплата навчання, ноутбук, принтер, сумка для ноутбука та миша до нього). Також зазначається, що позивач не працює, у зв`язку з необхідністю знаходитись з дитиною у зв`язку з висновками ЛКК та враховуючи вік дитини (6 років) та військовий стан в Україні, який унеможливлює залишення її самої вдома. Ураховуючи, що закон містить невичерпний перелік обставин, які б обумовлювали додаткові витрати на дитину, а також що найкращі інтереси дитини повинні бути предметом основної турботи батьків - один із батьків, з ким проживає дитина має право претендувати на різного роду додаткові витрати. Ця законодавча можливість кореспондується з Конвенцією про права дитини, де між іншим вказано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, що найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача та її користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 65 866,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

15.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, серед іншого, з огляду на те, що відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2021, частково зміненого постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022 з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуті аліменти у розмірі 12000,00грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, постановою апеляційної інстанції, колегія суддів задовольнила додаткові витрати в частині консультацій логопеда та лікарів, та зазначила, що в цій частині позовні вимоги повинні бути задоволені у розмірі 50% від вказаної вартості наданих послуг з огляду на те, що ці додаткові витрати на дитину, викликані її хворобою та участь у додаткових витратах батьки несуть порівну.Інші витрати заявлені позивачем не пов`язані з особливими обставинами, а є поточними витратами на дитину, які можуть бути понесені батьками та охоплюються утриманням у вигляді аліментних зобов`язань. Заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат відсутня. Представник відповідача зазначає, що позивачем жодним чином не доведено існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини в приватному закладі загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул», адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі. Крім того, навчання у вказаному закладі не було погоджено з батьком дитини. З проводи витрат пов`язаних із придбанням техніки, вказані витрати не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, зазначається, що позивач разом з сином продовжують проживати у належній відповідачу на праві спільної часткової власності квартирі. Останній сплачує комунальні платежі у повному обсязі, залишив у користування позивача автомобіль, а також ноутбук, принтер та планшет. Твердження позивача про те, що відповідач не піклується про сина, не цікавиться його життям та не виконує батьківських обов`язків не відповідає фактичним обставинам, оскільки відповідач ще до ухвалення постанови апеляційним судом перераховував аліменти на утримання сина через відділення «Укрпошти», однак, від отримання аліментів позивач весь час утримувалась, грошові кошти поверталися відповідачу, у зв`язку з закінченням строку зберігання; відповідач ініціював позов щодо встановлення порядку спілкування із сином; відповідач неодноразово направляв позивачу листи із проханням на побачення із сином. Оболонським районним судом було винесено рішення, яким відмовлено у позбавленні відповідача батьківських прав, яке постановою апеляційної інстанції залишено без змін. Крім того, зазначається, що докази, надані позивачем щодо витрат ОСОБА_1 не можуть бути пов`язані із особливими обставинами, а є поточними витратами на дитину, які можуть бути понесені батьками та охоплюються утриманням у вигляді аліментів, а тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

21.12.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого, позивач зазначає, серед іншого, що особливими обставинами для понесення додаткових витрат на дитину є зокрема російська агресія, у зв`язку із чим дитина навчається дистанційно і для цього їй необхідна придбана нею оргтехніка. Щодо непогодження навчання у приватному навчальному закладі з батьком дитини необґрунтовано, оскільки відповідач з 03.11.2019 ховається від дитини та позивача. У жодній заяві відповідача до суду не вказує своє місце знаходження або перебування, виїхав за кордон. Ураховуючи наведене позивач на адресу керівництва підприємства, де працевлаштований відповідач неодноразово направляла листи-прохання про зустрічі з відповідачем за місцем проживання дитини, для вирішення життєво важливих питань. На жодну призначену зустріч відповідач не з`явився. Відповідачем не надано жодного доказу, що він залишив у користування її та дитини ноутбук, принтер, планшет та автомобіль. Щодо оплати комунальних витрат, то такі витрати не пов`язані з утримання дитини. Стосовно дистанційного навчання дитини, відповідач проти не тільки навчання в приватному закладі загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул», а і взагалі проти освіти дитини. Ще з 2021 року відповідач своєю заявою відключив доступ до мережі інтернет у квартирі де зареєстрована та проживає дитина. За ухилення батька від утримання неповнолітньої дитини було відкрито кримінальне провадження. Поштові перекази, на які посилається відповідач, здійснюються не ним особисто, а третьою особою батьком відповідача, чим він продовжує здійснювати на неї тиск, щоб позивачка забрала з органів поліції заяву про розбійний напад на неї. Також, зазначається, що введення військового стану в Україні, постійні обстріли з боку російської федерації, змішана форма навчання - це і є особливі обставини, зумовлені негативними факторами.

09.06.2023 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити, при цьому, надала викладене у письмовій формі заключне слово.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи, повідомлявся, при цьому у судовому засідання від 14.06.2023 представник відповідача адвокат Литвиненко Д.О. проти задоволення заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених в поданому до суду відзиві.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасника судового процесу, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як убачається із матеріалів справи, 01 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01.02.2014.

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.11.2019.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.07.2020 у справі №758/15805/19 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №114 від 01.02.2014.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №756/11185/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14.01.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.07.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року за об`єднаним позовом ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , - змінено. Позовні вимоги ОСОБА_1 за об`єднаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат, - задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 12 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 14 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у розмірі 5 881 грн 16 коп.

Відповідно до інформації про виконавче провадження №69884314 з примусового виконання виконавчого листа №756/11185/20 боргу по аліментах у відповідача немає.

З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог Закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що нею особисто понесені додаткові витрати на їх спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 .

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включає: витрати на навчання у «Приватному закладі загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул», витрати на придбання ноутбука, принтера, сумки для ноутбука та миши до нього на загальну суму 65866,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлений карантин.

Дію карантину, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, востаннє Постановою КМУ від 25.04.2023 строком до 30.06.2023.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 -IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому продовжено.

Судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої Лікарсько-контрольною комісією КНП «ЦПМСД № 1» Оболонського району м. Києва № 18 від 09.02.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: вторинна недостатність лактози, Е73-1, с/с ферментопатія, дискінезія жовчного міхура на фоні деформації, харчова алергія та рекомендовано: безлактозну дієту, домашнє харчування, медикаментозне лікування і індивідуальний догляд матері.

Разом з тим, з вищевикладеного не убачається, що встановлений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагноз перешкоджає відвідувати школу очно.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про освіту» загальна середня освіта може бути організована за такими формами: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); індивідуальна (екстернатна, сімейна (домашня), педагогічний патронаж, на робочому місці (на виробництві); дуальна.

Міністерство освіти і науки України інформувало щодо особливостей організації нового 2022/23 навчального року, зокрема, що організація освітнього процесу залежить від безпекової ситуації в кожному населеному пункті. Структура та тривалість навчального тижня, дня, занять і відпочинку, а також форми організації освітнього процесу визначаються педагогічною (вченою) радою закладу освіти в межах часу, передбаченого освітньою програмою (відповідно до обсягу навчального навантаження та з урахуванням вікових особливостей, фізичного, психічного та інтелектуального розвитку здобувачів освіти, особливостей регіону тощо).

Як убачається із матеріалів, 19.09.2022 між Приватною організацією «Приватний заклад загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул» та ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_3 , 26.02.2016 було укладено договір про надання освітніх послуг № 190922 від 19.09.2022, відповідно до якого замовник доручає, а гімназія зобов`язується надавати атестацію учню, у відповідності до Державного стандартю освіти 1 раз на рік (в травні), а замовник зобов`язується оплачувати освітню послугу в порядку, що визначений договором та дотримуватися інших зобов`язань за договором (п.1.1. договору).

Гімназія надає учню можливість отримання заочної або очної форми атестації учня згідно погодженої форми навчання та умов Договору (п.1.2 договору).

Форма начання дистанційна (п.1.4. договору).

Замовник навчається самостійно або за допомогою третіх осіб з надання освітних послуг (п.1.5. договору).

Розмір плати встановлюється за весь навчальний рік та становить 2700,00 грн (п.4.1. договору).

На підтвердження заявлених вимог щодо понесених витрат на навчання у Приватній організації «Приватний заклад загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул» позивачем надано копію платіжного доручення від 20.09.2022 на суму 2700,00грн.

При цьому, суд звертає увагу, що зазначене вище платіжне доручення не містить інформації про отримувача коштів, його ідентифікуючі дані, до того ж, як убачається кошти перераховані на картковий рахунок, тоді як, відсутні відомості про те, кому саме він належить. Інших документів, які б підтверджували здійснення перерахування коштів саме Приватній організації «Приватний заклад загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул» матеріали справи не містять.

Одночасно, слід також зазначити, що позивачем не зазначено і матеріали справи не містять відомостей чим була викликана необхідність платного навчання дитини за можливості проходження навчання безоплатно у державних закладах освіти. Позивачем також не наведено мотивів вибору приватного навчального закладу, погодження такого вибору з батьком дитини або узгодження питання щодо навчання сина на платній основі саме у вищезазначеному навчальному закладі, а доводи позивача стосовно цих обставин не підтверджуються наданими доказами.

Саме по собі навчання у платних навчальних закладах для здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19.

Відтак, понесення витрат на навчання у Приватній організації «Приватний заклад загальної середньої освіти «Гімназія «Кідслайф Скул» є добровільним і самостійним волевиявленням позивача.

Стороною позивача не доведено, що навчання дитини у приватному закладі зумовлене особливими обставинами, пов`язаними з розвитком певних здібностей дитини, а тому витрати на таке навчання не можуть вважатись понесеними за особливих обставин.

Необхідно також зазначити, що як зазначає позивач, з метою здійснення дистанційного навчання нею ураховуючи бажання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при обранні техніки та «найкращі інтереси дитини» було придбано: ноутбук Apple New Mac Book Air M1 вартістю 42999,00грн., принтер Canon PIXMA Photo G640 Wi Fi вартістю 15099,00грн., сумка для ноутбука Tucano Work Out 3 13 Blu (WO3-MB13-B) вартістю 1469,00 грн, миша Apple Maic Mouse Bluetooth White вартістю 3599,00 грн.

Позивачем до матеріалів долучені копії фіскальних чеків, у підтвердження придбання нею ноутбука Apple New Mac Book Air M1 вартістю 42999,00грн., принтера Canon PIXMA Photo G640 Wi Fi вартістю 15099,00грн., сумки для ноутбуку Tucano Work Out 3 13 Blu(WO3-MB13-B) вартістю 1469,00 грн, миши Apple Maic Mouse Bluetooth White вартістю 3599,00 грн.

Надаючи оцінку належності та допустимості вказаних доказів, суд зауважує, що вказані документи не містять інформації про придбання їх саме позивачем. Інших документів, які б підтверджували здійснення такої покупки позивачем (виписки з банківського рахунку про безготівкове списання коштів на вказані суми, гарантійних талонів виданих на ім`я позивача, щодо зазначених товарів, тощо) матеріали справи не містять.

Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгодженні питання щодо необхідності придбання та вартості придбаної техніки.

Також, позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на утримання дитини.

Отже, на думку суду позивач не довела належними та допустимими доказами, що витрати, які позивач віднесла до додаткових витрат, пов`язаних з придбанням вартісної техніки, були викликані особливими обставинами, у зв`язку із розвитком певних здібностей дитини.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

2. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Дата складення повного рішення - 20.06.2023.

Суддя М.М. Ткач