Справа № 199/4966/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2023 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Руденко В.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної міграційної служби України у м. Дніпрі (м. Дніпро) Головного управління у Дніпропетровській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою про постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство» - 13 листопада 1991 року.

У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що вона у дівоцтві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Татти Меркенського району Джамбульської області, про що зазначено у довідці Качанівської виправної колонії № 54.

З 02.06.1974 року по сьогоднішній день вона постійно проживала на території України. За кордон ніколи не виїжджала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , актовий запис № 385.

16 липня 1980 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , взявши його прізвище, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 0 від 04 серпня 2022 року.

Після цього вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 , 22 травня 1986 року їй було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, для відбування якого її було направлено в державну установу "Качанівська виправна колонія (№54)".

22 травня 1999 року після відбуття строку покарання вона вибула за адресою: АДРЕСА_2 . Відомості про прийняття нею громадянства України неможливо отримати через знищення особової справи після закінчення терміну її зберігання.

Крім того, паспорт громадянина УРСР зразка 1974 року був втрачений нею у 1999 році, про це вона повідомила у СКП ВП № 1 ДРУГІ ГУНП в Дніпропетровській області (ЖЄО№ 12475 від 31.05.2022 року).

15.06.2022 року заявник звернулась до Амур-Нижньодніпровського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з питанням оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта зразка 1974 року, на що 09 липня 2022 року була отримана відповідь про неможливість надати паспорт громадянина України, у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт проживання на території України, та з цього питання рекомендовано звернутися до суду.

Таким чином, без встановлення факту постійного проживання за станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, заявник позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України та мати права та обов`язки громадянина України.

Вивчивши заяву про встановлення факту постійного проживання на території України та додані до неї документи, суддя вважає необхідним зазначити наступне.

За приписами статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року в справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року в справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року в справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

Вивчивши матеріли заяви, встановлено, що відмова Амур-Нижньодніпровський відділ державної міграційної служби України у м. Дніпрі (м. Дніпро) Головного управління у Дніпропетровській області датована 15.06.2022 року, у той час як довідка державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» про відбування покарання заявниці датована 20.09.2022 р.

Вказана довідка державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» (м. Харків, пров. Вишневий, 16) фактично є доказом проживання на території України на момент проголошення незалежності - 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство» - 13 листопада 1991 року, оскільки відповідно до її даних, ОСОБА_1 відбувала строк покарання з 22 травня 1986 року по 22 травня 1999 року.

Виходячи з наведених норм закону не підлягають розгляду в судовому порядку заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у відкритті провадження по справі за його заявою про встановлення факту проживання на території України.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст.ст. 258-261, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересовані особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної міграційної служби України у м. Дніпрі (м. Дніпро) Головного управління у Дніпропетровській області.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 15-денний термін з дня її отримання апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Руденко