Номер провадження: 22-ц/813/6137/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року у складі судді Бескровного Я.В.,

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» про стягнення на страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 160000 грн. та за відшкодування моральної шкоди у розмірі 320000 грн., а з ОСОБА_2 у якості матеріальної шкоди 400000 грн. та моральної шкоди 822000 грн.

Позов мотивовано тим, що вироком Київського районного суду м. Одеси у справі №947/13346/20 від 24.12.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, внаслідок чого загинула її дочка ОСОБА_3 2009 року народження. Нею були понесені певні матеріальні витрати на зазначену суму. Також вважає, що смертю дочки їй завдано моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» страхове відшкодування за відшкодування матеріальної шкоди 100 000 грн. та за відшкодування моральної шкоди 320 000 грн., стягнуто з ОСОБА_2 у якості матеріальної шкоди 26 806,13 грн. та моральної шкоди 680 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неповне дослідження судом матеріалів справи, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд не взяв до уваги факт відсутності причинно-наслідкового зв`язку в діях скаржника так як останній в дорожньо-транспортній пригоді не мав можливості уникнути наїзду на пішохода, тобто його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. Зазначив, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, ОСОБА_2 зазначає, що надані позивачем квитанції на підтвердження понесення матеріальної шкоди у більшості не відносяться до витрат пов`язаних з ДТП, оскільки ці витрати були здійснені або в інші дати, що передували ДТП, або на оплату товарів та медикаментів, що відрізняються від переліку необхідних та призначених лікарем. Щодо стягнення зі скаржника моральної шкоди, ОСОБА_2 посилається на те, що доводи викладені позивачем, як підстава для стягнення моральної шкоди не підтверджені належним чином, зокрема висновком експерта, а сама сума моральної шкоди суперечить принципу розумності, справедливості та співмірності.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» в судове засідання 30.11.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, його представника, представника апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржує відповідач ОСОБА_2 , а тому в іншій частині рішення не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвом про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Вироком Київського районного суду м. Одеси у справі N947/13346/20 від 24.12.2000 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за ознаками завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вироком встановлено, що ОСОБА_2 30.06.2018 року о 20:20 год, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, керував автомобілем "Chevrolet Kalos", реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), рухаючись в м. Одесі по вул. Академіка Корольова, збоку площі "Незалежності" у напрямку площі "Таїрово", зі швидкістю близько 50 км/год, навпроти буд. N76/1 допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала проїжджу частину з права наліво за напрямом руху автомобіля у невстановленому для переходу місці із-за передньої частини автомобіля, який стояв у попутному напрямку в правій смузі для руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Одеській дитячій клінічній лікарні. Зазначено, що в дорожньо-транспортній ситуації, яка сталася, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди. Крім того, 30.06.2018 приблизно о 20:20 год у водія ОСОБА_2 , одразу після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди у м. Одесі, по вул. Академіка Корольова, біля буд. N 76/1, на автомобілі "Chevrolet Kalos", реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Болгарії), виник раптовий злочинний умисел на ненадання допомоги особі, яку він своїми діями поставив в небезпечне для життя положення, та на зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Встановлено, що у зазначений день та час ОСОБА_2 , у порушення вимог п. 2.10 "Правил дорожнього руху" України, навмисно не залишився на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілій не прийняв, швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілій не викликав, в органи поліції про дорожньо-транспортний випадок не повідомив, прізвища й адреси очевидців події не записав, заходів до забезпечення схоронності слідів події не прийняв, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебувала у небезпечному для життя положенні, і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпомічного стану, хоча повинен був надати їй допомогу, при тому, що сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в Одеській дитячій клінічній лікарні. При цьому враховуючи тяжкість, масивність закритої черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, живота, тазу, навіть при миттєвому наданні медичної допомоги збереження життя постраждалій ОСОБА_4 було не можливо.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.09.2021 р. вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, скасовано. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції задовольняючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, виходив з того, що кримінальне провадження стосовно відповідача було закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, тому наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача грошової суми на відшкодування матеріальної шкоди та враховуючи, що її розмір становить 126 806,13 грн. з придбання ліків, надання ритуальних послуг, поминального обіду тощо, а відповідальність за страховим полісом встановлена в межах 100000 грн. стягненню підлягає матеріальна шкода у розмірі 26 806,13 грн. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позивачу діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з смертю єдиної дитини, тому стягнув з відповідача ОСОБА_2 680000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Проте, апеляційний суд не погоджується в повній мірі з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

На підтвердження розміру завданої позивачу матеріальної шкоди додано копії фіскальних чеків.

Проте, як зазначено вище, ДТП сталася 30.06.2018, в наслідок якої смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте позивачем додано копіюю чека на суму 1044,01 грн. від 31.10.2017, на суму 1096,49 грн. від 10.07.2018, на суму 147,90 грн. від 11.08.2018, на суму 1280 грн. від 11.08.2018, а також від 11.08.2018 на суму 1280 грн., які свідчать про придбання продуктів, однак вказані докази не є належними в розумінні ст. 77 ЦПК України, які б свідчили про понесення матеріальних витрат у зв`язку зі смертю потерпілої у зазначеному в них розмірі.

Крім того чек на суму 88,35 грн. (а.с.20), а також чек на а.с. 21 не читабельні взагалі.

Водночас копії чеків на а.с. 22-23 підтверджують придбання з 01.07.2018 по 04.07.2018 ліків на суму в розмірі 2313,22 грн. (1152+37,05+38,50+581,05+177,90+7+318,72) та на суму 1175,99 грн. (58,97+139,60+135,87+318,15+121,50+92,67+135,87+448,83).

Також позивач понесла витрати на ритуальні послуги у розмірі 40 945 грн., а також на організацію обіду у розмірі 17 681 грн. та послуги з захоронення 1650 грн. та встановлення надгробної плити 62 900 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 23 149,29 грн. (26 806,13-1044,1-88,35-147,90-1096,49-1280).

Щодо стягнення моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та визначається у кожному конкретному випадку індивідуально, виходячи із встановлених судом обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях ("Шевченко проти України", "Харук та інші проти України", "Скордіно проти Італії") і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2019 року по справі N 352/342/17 та від 10.01.2019 року по справі N 350/1425/17 суд констатував, що втрата члена сім`ї, який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, завдає моральну шкоду, грошовий розмір якої суд визначив 50 000,00 грн., як справедливим та таким, що відповідає характеру та обсягу страждань позивачів.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 680 000 грн., вірно виходив того, що факт загибелі дитини позивача беззаперечно свідчить про те, що мати отримала від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру, адже втратила рідну дитину і таку втрату не можливо відновити, також позивачам завдано глибокого психологічного болю, втрату звичного способу життя, однак суд дійшов помилкового висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 680 000 грн., оскільки такий розмір не вмотивований, є завищеним, не відповідає сталій судовій практиці в аналогічних спорах.

Отже, з урахування вищевикладеного апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди до 100 000 грн. що є розумним, виваженим і справедливим.

При цьому встановлені судом в кримінальному провадженні обставини того, що ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та його дії не знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події пригоди, а також те, що миттєве надання медичної допомоги потерпілій, виходячи з характеру завданих травм, не врятувало б їй життя, а кримінальне провадження закрите, не можуть бути підставою звільнення від відповідальності, оскільки така для володільця джерела підвищеної небезпеки наступає і без вини.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року змінити в частині розміру матеріальної та моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 (ІНП НОМЕР_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди 23 149,29 грн., на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.12.2023

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева