Справа № 562/2934/22
Провадження № 2/761/5626/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні.

У своїй позовній заяві просив суд усунути перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розпорядженні майном - автомобілем марки DAF, модель 95XF430, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 шляхом припинення приватного обтяження зареєстрованого 20 серпня 2019 року за № 26917868, тип обтяження застава рухомого майна, в частині об`єкта обтяження - автомобіля марки автомобілем марки DAF, модель 95XF430, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані відомості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.03.2013 року ОСОБА_1 придбав автомобіль марки DAF 95ХF430 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 у ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку №ААА 19321 від 13.03.2013р. У вересні 2022 року Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС з метою зняття автомобіля з обліку для його подальшого відчуження, йому повідомили, що на автомобіль накладено обтяження на підставі договору застави. Згідно із витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 80523796 від 28 вересня 2022 року на автомобіль вантажний марки DAF 95ХF430 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 зареєстровано 20.08.2019 року за № 26917868 обтяження - застава рухомого майна. У витягу зазначено, шо обтяжувачем є Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» (надалі - Відповідач -2), боржником - ОСОБА_2 (надалі Відповідач -1), вид обтяження - приватне обтяження, підстава обтяження - договір застави транспортного засобу №2014/89-07/997/1 від 07 травня 2007 року, видавник ВАТ «РАЙФФАЙЗЕП БАНК АВАЛЬ». Відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати, строк виконання зобов`язання 06.05.2013р., розмір основного зобов`язання 18 100 доларів США. Необхідність звернення з даним позовом виникла через неможливість Позивача вільно розпоряджатись належним йому транспортним засобом через реєстрацію приватного обтяження (застави) Відповідачем, як обтяжувачем в розумінні положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 січня 2023 року матеріали цивільної справи було передано до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі, призначено до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не надали.

Третя особа у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Досліджуючи матеріали справи судом було встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2013 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач) придбав автомобіль марки DAF 95ХF430 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 (надалі автомобіль) у ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку №ААА 19321 від 13.03.2013р. Даний автомобіль було поставлено на облік і присвоєно д.н.з. НОМЕР_5 .

Зазначені обставини підтверджуються листом № 31/49аз-17-2022 від 12.10.2022р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_6 .

У вересні 2022 року Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС з метою зняття автомобіля з обліку для його подальшого відчуження, йому повідомили, що на автомобіль накладено обтяження на підставі договору застави.

Згідно із витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 80523796 від 28 вересня 2022 року на автомобіль вантажний марки DAF 95ХF430 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номер державної реєстрації НОМЕР_4 зареєстровано 20.08.2019 року за № 26917868 обтяження - застава рухомого майна.

У витягу зазначено, шо обтяжувачем є Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» (надалі - Відповідач -2), боржником - ОСОБА_2 (надалі Відповідач -1), вид обтяження - приватне обтяження, підстава обтяження - договір застави транспортного засобу №2014/89-07/997/1 від 07 травня 2007 року, видавник ВАТ «РАЙФФАЙЗЕП БАНК АВАЛЬ». Відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати, строк виконання зобов`язання 06.05.2013р., розмір основного зобов`язання 18 100 доларів США.

Щодо позовних вимог про припинення обтяження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон) - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 40 Закону - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону - Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 32 1ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника.

Приписами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядженням своїм майном.

Ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 році, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, оскільки на момент придбання автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості щодо обтяження заставою автомобіля марки DAF 95ХF430 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , то ОСОБА_1 є добросовісним набувачем і право власності на автомобіль він набув без обтяжень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про припинення обтяження рухомого майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 992,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та ст.4, п.2 ч.2 ст.19, ст.41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кристалбанк», третя особа - ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні - задовольнити у повному обсязі.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розпорядженні майном - автомобілем марки DAF, модель 95XF430, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 шляхом припинення приватного обтяження зареєстрованого 20 серпня 2019 року за № 26917868, тип обтяження застава рухомого майна, в частині об`єкта обтяження - автомобіля марки автомобілем марки DAF, модель 95XF430, 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна дані відомості.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кристалбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Акціонерне товариство «Кристалбанк», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 2, .

ОСОБА_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя: