Справа № 214/9224/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

за відсутності учасників справи

розглянувши увідкритому судовомузасіданні взалі судув місті Кривому Розі справу за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Михайловської Оксани Миколаївни на бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Михайловська О. М. звернувся до суду зі скаргою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство «Сенс Банк», у якій просить:

1.визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття обтяження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , що накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.04.2009 (ВП № 11472706);

2.зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти обтяження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , що накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.04.2009 (ВП № 11472706);

3.зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження № 8668220 від 24.04.2009.

В обґрунтування скарги вказує на те, що скаржник при звернені до нотаріуса стосовно продажу квартири довідався про наявність обтяження на його майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за пошуком: ПІБ ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване обтяження № 8668220 від 24.04.2009, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №108800, 24.04.2009 Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Згідно Відповіді Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі 28.11-34/240664 від 15.11.2023 року, на примусовому виконанні Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі перебувало ВП № 11472706, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-3403 від 20.10.2008 року про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк», виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Зазначене виконавче провадження було закінчене 28.09.2009 року. У відповіді також вказано, що згідно відомостей АСВП та АСВП-архів відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких скаржник є боржником. Надати іншу інформацію за вищевказаним обтяженням Саксаганський відділ ДВС у місті Кривому Розі не має змоги у зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які перебували на виконанні у відділі ДВС до 2019 року включно, знищені у зв`язку зі спливом терміну зберігання в архіві відділу. Тому питання скасування арешту з майна скаржника може бути вирішено виключно у судовому порядку.

Представник скаржника вважаєє, що скарга має бути задоволена в повному обсязі та обтяження має бути скасоване у зв`язку з наступним:

1) закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог вказаного Закону України «Провиконавче провадження» передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення, про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії;

2) незняття виконавцем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні після закінчення виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржника підлягає захисту;

3) бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому ЦПК;

4) застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом;

5) наявність протягом тривалого часу (більш як 14 років) нескасованого арешту на майно боржника за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном;

6) посилання посадових осіб відділу ДВС на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку його зберігання не мають прийматися прийнятті судом до уваги,

адже положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт із майна у випадку закінчення виконавчого провадження.

Скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Михайловська О. М. у судове засідання не з`явилися.

Представник Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання скарги у судове засідання не з`явився, однак направив до суду відзив на скаргу, у якій зазначив, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували:

1.з 18.02.2009 по 28.09.2009 ВП 11472706 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 4224,02 грн.. Виконавче провадження закінчено 28.09.2009;

2.з 08.08.2011 по 12.12.2011 ВП 28374105 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 255,00 грн. Виконавче провадження закінчено 12.12.2011 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»;

3.з 12.03.2016 по 15.03.2016 ВП 28374105 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 255,00 грн. Виконавче провадження закінчено 15.03.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження»;

4.з 21.10.2016 по 27.10.2016 ВП 52727404 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 102,00 грн. Виконавче провадження закінчено 27.10.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження»;

5.з 07.12.2016 по 21.12.2016 ВП 53072167 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі у розмірі 551,20 грн. Виконавче провадження закінчено 21.12.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження».

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 зареєстроване обтяження № 8668220 від 24.04.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження АМ 108800 від 24.04.2009. Проте надати детальну інформацію за вказаним обтяженням немає можливості у зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні до 2019 року включно знищені у зв`язку з спливом терміну зберігання.

Достовірно встановити яким саме виконавчим провадженням виносилась постанова про арешт майна боржника наразі неможливо, твердження представника боржника саме на арешт у виконавчому провадженні № 11472706 є його припущеннями, які не містять обґрунтування. Ніяких належних доказів бездіяльності державного виконавця скаржником не надано, крім того нормами ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» не визначено підстави скасування арешту виключно з фактичного виконання рішення, сплати виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, а в разі повернення виконавчого документу стягувачу арешт скасування не підлягає.

Представник АТ «Сенс Банк» в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання скарги не з`явився.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути скаргу у їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для її розгляду.

У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали скарги, подані заперечення, в їх сукупної, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що слід задоволити скаргу, з наступних підстав..

Статтями447,448 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження

6.з 18.02.2009 по 28.09.2009 ВП 11472706 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 4224,02 грн.. Виконавче провадження закінчено 28.09.2009;

7.з 08.08.2011 по 12.12.2011 ВП 28374105 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 255,00 грн. Виконавче провадження закінчено 12.12.2011 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»;

8.з 12.03.2016 по 15.03.2016 ВП 28374105 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 255,00 грн. Виконавче провадження закінчено 15.03.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження»;

9.з 21.10.2016 по 27.10.2016 ВП 52727404 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 102,00 грн. Виконавче провадження закінчено 27.10.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження»;

10.з 07.12.2016 по 21.12.2016 ВП 53072167 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі у розмірі 551,20 грн. Виконавче провадження закінчено 21.12.2016 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 «Про виконавче провадження».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за пошуком: ПІБ ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване обтяження № 8668220 від 24.04.2009, накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АМ №108800, 24.04.2009 Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Як убачається з листа Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 28.11-34/240664 від 15.11.2023 надати детальну інформацію за обтяженням не має можливості у зв`язку з тим, що виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні у відділі ДВС до 2019 року включно знищені.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У випадку зняття арешту у зв`язку з закінченням виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі «Інструкція №512/5»), у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Крім того, у зв`язку з вищевикладеним суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, який міститься у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17, у якому сформульовано такий правовий висновок: «незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 607/13761/17 від 03.07.2019 суд прийшов до таких правових висновків щодо застосування норм Закону України «Про виконавче провадження»

« … арешт майна відповідно до ч. 1 ст. 56 діючого на сьогодні Закону застосовується для забезпечення реального виконання рішення. (В діючому на момент повернення виконавчого документа Законі, точно така ж норма була у ч. 1 ст. 57).

При цьому, відсутність норми закону, яка б прямо зобов`язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не спростовує того факту, що існуюча заборона на стягнення коштів з боржника виключає здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необґрунтованим та таким, що порушує права боржника.

Беручи до уваги той факт, що обов`язок зняття арешту з майна боржника при повернені виконавчого документа стягувачу прямо Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, а наявність арешту перешкоджають ОСОБА_2 вільно користуватись своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги.

Крім того, у постанові від 20.06.2018 Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №210/1072/15-ц, боржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в результаті чого останнього зобов`язано провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів. Так, касаційний суд прийшов до такого висновку: «суд першої інстанції помилково вважав такі дії державного виконавця такими, що не суперечать частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 31 грудня 2015 року). Посилання касаційної скарги, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки, що боржник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не сплатив виконавчий збір і тому відсутні підстави для зняття арешту за правилами частини першої статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» є обґрунтованими».

Виходячи з наведеного, арешт на майно боржника, що був накладений у виконавчому провадженні №45447400 постановою про арештмайна боржниката оголошеннязаборони найого відчуження,серія таномер:б/н,виданий 28.11.2014,видавник:Франківський ВДВСЛМУЮ(індекснийномер рішення:18360083від 25.12.2014;номер записупро обтяження:8254504)слід було зняти при поверненні постановою від 29.12.2014 року виконавчого документа стягувачу.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Водночас, Законом України«Про виконавчепровадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу, тобто за межами виконавчого провадження, в тому числі коли останнє має статус завершеного.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 13.07.2022 по справі №2/0301/806/11.

Так, з моменту закінчення виконавчих проваджень, в тому чилі ВП № 11472706 про стягнення на користь АКБ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 4224,02 грн., яке було закінчено у 2009 році минуло більше чотирнадцяти років, протягом яких стягувачі не ініціювали питання про повторне звернення їх до виконання та вжиття державним виконавцем примусових заходів стосовно боржника, або інших дій, пов`язаних з виконанням цього судового рішення, в тому числі і в порядку ст. 433 ЦПК України.

На даний час доказів щодо наявних майнових претензій з боку стягувача до боржника суду надано не було.

Встановлені судом обставини свідчать про доцільність зняття арешту, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Також суд бере до уваги висновок Верховного Суду, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Також суд звертає увагу, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З урахуванням принципу пропорційності та співрозмірності втручання державою в право особи на мирне володіння майном - арешт майна боржника у виконавчому провадженні, в якому виконавчий лист повернуто стягувачу та сплили всі строки пред`явлення до виконання такого виконавчого листа повторно, не може тривати невизначений час та залежати лише від стягувача, який не вчиняє ніяких активних дій.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду№204/2494/20 від 28 жовтня 2020 року.

Згідно положеньстатті 451 ЦПК Україниза результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вище зазначене, суд вважає скара підлягає задоволенню у спосіб визначений скаржником у скарзі. З таким способом захисту порушених прав погодився Верховний Суд у постанові від 14.08.2023 у справі № № 927/322/14.

Керуючись ст.ст. 247, 258-261, 450, 451,452 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Скаргу задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття обтяження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.04.2009.

Зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти обтяження рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що накладене на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.04.2009.

Зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження № 8668220 від 24.04.2009.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 19.12.2023 року.

Суддя С.І. Сіденко