Справа № 522/6596/23
Провадження №2/523/6106/23
У Х В А Л А

"11" грудня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Логовського В.В. про забезпечення позову,по цивільній справі № 522/6596/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді від 09 листопада 2023 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу, яка надійшла з Приморського районного суду м.Одеси, до свого провадження, призначено по справі підготовче судове засідання на 18 грудня 2023 року.

13 листопада 2023 року через підсистему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Логовським В.В. було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив у якості забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101) житловою площею - 41,5 кв., що належить ОСОБА_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, заявник посилається на те, що відповідачем не виконано умови попереднього договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв.м., за умовами якого в якості гарантійого внеску позивачем було сплачено відповідачу 2 599 802, 00 грн., що еквівалентно 70 000 дол. США. Існують підстави вважати, що нерухоме майно яке належить відповідачу, буде відчужено на користь третіх осіб, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Відповідно до ч.4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно ч.4 ст. 153 ЦПК України, суд призначив розгляд заяви у судовому засіданні, з викликом сторін.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Логовський В.В. подав до суду заяву про розгляд питання забезпечення позову у його відсутність. Додатково зазначив про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення, та надав суду оновлену Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Грицюк О.О. надав суду заяву про відкладення розгляду справи.

Враховуючи встановлені ч.1 ст. 153 ЦПК України строки розгляду заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновків про можливість розгляду питання про забезпечення позову за відсутності сторін, які не з`явилися до судового засідання, за наявними матеріалами.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір стосовно стягнення грошових коштів у сумі 2 559 802 грн, що еквівалентно 70 000 доларів США за курсом НБУ, які були сплачені позивачем на користь відповідача, у якості авансу за попереднім договором купівлі-продажу від 28.05.2020 року, нерухомого майна: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 782. Також, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 319 087, 63 грн. - 3% річних та індексу інфляції за неправомірне користування чужими коштами.

Згідно п. 2 вищезазначеного попереднього договору купівлі-продажу від 28.05.2020 року, сторони зобов`язуються укласти, нотаріально посвідчити основний договір в строк не пізніше 28.07.2020 року.

Згідно п. 3.9 зазначеного попереднього договору, на підтвердження намірів щодо укладення Основного договору і з метою виконання свого зобов`язання з укладення Основного договору, покупець до укладення цього договору сплатив продавцю гарантійну суму в розмірі 1 890 000, 00 грн., що еквівалентно 70 000,00 доларів США за курсом, встановленим НБУ на дату укладення цього договору, 1 долар - 27,00 грн.

Доказів виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 28.05.2020 року, нерухомого майна: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сегеченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 782, матеріали справи не містять.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , наразі зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19, які суд в силу чимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15.09.2020 № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача також від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 та постанові від 03 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 дійшов висновку, що у справах де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо співмірності та адекватності зазначених заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, висновки Верховного Суду у постанові від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19.

З огляду на викладене, у даному випадку суд прийшов до висновку що застосування заявленого позивачем виду забезпечення позову виключить можливість відчуження чи передачі майна відповідача іншим особам, на час розгляду справи, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову, про стягнення грошових коштів за попереднім договором.

Суд враховує, що іншого нерухомого майна, крім прав на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за відповідачем ОСОБА_2 не зареєстровано.

Таким чином, суд вважає що застосування заходу забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно відповідача, яке до речі було предметом попереднього договору купівлі-продажу, є співмірним предмету позову, та одночасно не порушить прав відповідача, оскільки не позбавляє його права володіння та користування майном. До такого висновку суд дійшов із урахуванням правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 лютого 2021 року по справі № 643/12369/19.

Також, з матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається, що застосуванням судом вищевказаних заходів забезпечення позову можуть бути порушені права та інтереси третіх осіб.

За викладених обставин, суд дійшов висновків, що забезпечення позову у даній справі, в наведений спосіб, не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди як сторонам по справі, так і третім особам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту. Невжиття таких заходів може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, за винятком випадків, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України (постанова КЦС ВС від 30.05.2019 року, справа № 456/2438/17).

Інформація щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову, в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи вищевикладене, а також принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову предмету позову, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-154, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Логовського В.В. про забезпечення позовупо цивільній справі № 522/6596/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу.

Накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101) житловою площею - 41,5 кв., що належить ОСОБА_2 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором.

Ухвала набирає законної сили негайно з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Зазначена ухвала є підставою для внесення відомостей до Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суддя: К.О. Далеко