ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3595/23 Справа № 210/2925/22 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 210/2925/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 січня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Публічного Акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працював з 11 липня 1979 року по 28 квітня 1980 року підземним машиністом на шахті № 1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», 17 грудня 1982 року по 31 грудня 1987 року підземним машиністом електровоза, підземним кріпильником у відділі капітального будівництва Рудоуправління імені Кірова ДВО «Южруда», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Всього позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 10 років 4 місяці.

Внаслідок роботи у шкідливих умовах у позивача були виявлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова і шийна на фоні спондилоартрозу, полі сегментарної дископатії, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді: дв. Плечолопаткового пері артрозу ПФС другого ст., безперервно рецидивуючий перебіг, хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст. По факту даних професійних захворювань було складено Акт 3 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 10 лютого 2006 року.

Згідно виписки із Акта огляду МСЕК від 22 березня 2006 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності (50 % - радикул., 10 % - ХОЗЛ) первинно та 3 групу інвалідності.

Згідно виписки із акта огляду МСЕК від 07 квітня 2022 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності (45% - радикул., 15% - ХОЗЛ)безстроково та 3 групу інвалідності.

В результаті постійних переживань щодо погіршення стану здоров`я в 2019 році позивач переніс ішемічний інсульт. Тому на даний час він лежачий, не працюють ліві кінцівки та наявне порушення мови.

У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено звичний спосіб життя, позивач не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Все це негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані, тому просив суд стягнути на його користь з відповідача 292 500 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 100 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість рішення суду просить рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на його користь до 292 500 грн.

В мотивування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зауважує, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При постановленні рішення суду не взято до уваги стан здоров`я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, тривалості роботи у шкідливих умова праці на підприємстві відповідача, істотність вимушених змін у житті позивача, оскільки порушення стану здоров`я позивача є сталим, незворотніми, такими, що не можуть бути змінені в бік покращення. Внаслідок професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. Періодичне лікування та курси відновлювальних процедур не дають жодної позитивної динаміки, що вказує на систематичні страждання позивача та відсутність покращення його здоров`я. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, адже фізичний біль не можливо переносити без душевного болю.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовув повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована також тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не є правонаступником ДП Рудоуправління імені Кірова, яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на шахті № 1 імені Артема.

Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» частково передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся.

Після передачі 19 квітня 2001 року об`єктів та виробничих потужностей ДП «Рудоуправління імені Кірова» на баланс відповідача не відбулося правонаступництва в розумінні цивільного та господарського права вказаного державного підприємства до КГДМК «Криворіжсталь», отже, відповідач не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова», а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача.

Відповідач зауважує на тому, що відповідно до Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2011 року Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників.

Судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку щодо покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди та як наслідок, винесення незаконного рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги позивача та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 має стаж роботи в умовах шкідливих факторів 14 років 4 місяці, з яких на підприємстві відповідача позивач, в шкідливих умовах праці, працював протягом 10 років 4 місяців зокрема, з 11 липня 1979 року по 28 квітня 1980 року підземним машиністом на шахті № 1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», з 17 грудня 1982 року по 31 грудня 1987 року підземним машиністом електровоза, підземним кріпильником у відділі капітального будівництва Рудоуправління імені Кірова ДВО «Южруда», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 10 лютого 2006 року (а.с.14-17).

Відповідно до пункту 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 лютого 2006 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота протягом 14 років 8 місяців в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату та запиленості повітря робочої зони, показники якої перевищували нормативні (а.с.16).

Відповідно до пункту 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є вага вантажу що підіймається і переміщується вручну від 36 кг. До 80 кг. При нормі 30 кг., робота в позі нахилу тулуба до 30 градусів 65 % робочої зміни, більше 30 градусів 10 % робочої зміни, при нормативному значенні до 25 % робочої зміни., важкість праці відноситься до ІІІ кл. 2-3 ст. шкідливості., рівень вологості 100 % при нормі 80 %, запиленість повітря робочої зони, пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 % до 70 %, концентрація від 5,3 мг/м.куб до 5,6 мг/м.куб, при ГДК 2,0 мг/м.куб., внаслідок порушення нормативного провітрювання та незастосування засобів пилоподавлення в період роботи позивача на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ДВО «Южруда» (а.с.16).

Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії ДНА-02 № 08661 від 22 березня 2006 року позивачу первинно було встановлено 60% втрати професійної працездатності (50 % - радикул., 10 % - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності з 22 грудня 2005 року, дата переогляду 01 березня 2007 року (а.с.10).

Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 № 017209 від 03 квітня 2007 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності (45 % - радикул., 15 % - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності, дата переогляду 01 березня 2009 року (а.с.11).

Відповідно до довідки МСЕК серії ДНА-02 № 032011 від 06 квітня 2009 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності (45% - радикул., 15% - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності, дата переогляду 01 березня 2011 року (а.с.12).

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 007885 від 07 квітня 2011 року позивачу було встановлено 60 % втрати професійної працездатності (45% - радикул., 15% - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності безстроково (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач протягом 10 років 4 місяців працював на підприємстві відповідача, з них: з 11 липня 1979 року по 28 квітня 1980 року підземним машиністом на шахті № 1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», з 17 грудня 1982 року по 31 грудня 1987 року підземним машиністом електровоза, підземним кріпильником у відділі капітального будівництва Рудоуправління імені Кірова ДВО «Южруда», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до пункту 17 акту Форми П-4, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є вага вантажу що підіймається і переміщується вручну від 36 кг. До 80 кг. При нормі 30 кг., робота в позі нахилу тулуба до 30 градусів 65 % робочої зміни, більше 30 градусів 10 % робочої зміни, при нормативному значенні до 25 % робочої зміни., важкість праці відноситься до ІІІ кл. 2-3 ст. шкідливості., рівень вологості 100 % при нормі 80 %, запиленість повітря робочої зони, пил з вмістом вільного двоокису кремнію від 10 % до 70 %, концентрація від 5,3 мг/м.куб до 5,6 мг/м.куб, при ГДК 2,0 мг/м.куб., внаслідок порушення нормативного провітрювання та незастосування засобів пилоподавлення в період роботи позивача на шахті № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ДВО «Южруда» (а.с.16).

Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи в Акті Форми П-4 зазначено керівництво РУ ім. Кірова в/о «Кривбасруда» ім. артема і ВКБ; Ру ім. Кірова ДВО «Южруда», ШБУ; трест КШБ в/о «Кривбасруда» та ВАТ «КЗРК», ШБУ (а.с.17).

Відповідно до висновку МСЕК від 22 березня 2006 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності. (а.с.10).

Відповідно до висновку МСЕК від 03 квітня 2007 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності. (а.с.11).

Відповідно до висновку МСЕК від 06 квітня 2009 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності. (а.с.12).

Відповідно до висновку МСЕК від 07 квітня 2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійними захворюваннями та третю групу інвалідності безстроково. (а.с.13).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що останнє не є правонаступником Рудоуправління ім.Кірова, де працював позивач в шкідливих умовах праці, колегією суддів відхиляються з огляду на наступні обставини, які встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції.

Так, 01 липня 1975 року Промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18 квітня 1975 року за № 194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12 червня 1975 року за №430) реорганізовано у Виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі Рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01 вересня 1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01 січня 1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16 листопада 1987 року за № 1015 і ГПО «Южруда» від 13 жовтня 1987 року за № 2 на базі Рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправлінням ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна № 65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу № 165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта ім. Артема на який працював позивач відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 210/5663/20.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 10 рік 04 місяці, що зазначено у Акті розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 лютого 2006 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Так, в судовому засіданні установлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у розмірі 60 %, та визнаний особою з третьою групою інвалідністі. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить курси лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третястатті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманих позивачем професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача впродовж 10 року 04 місяці, (з загального стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 14 років 08 місяців) що потягло втрату працездатності в розмірі 60 % із встановленням третьої групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 100 000 грн до 120 000 грн.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, рішення суду підлягає зміні і в частині розміру судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави із збільшенням цього розміру з 1 000 грн. до 1 200 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2023 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 100 000 грн. до 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.

Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, збільшивши цей розмір з 1 000 грн. до 1 200 (одна тисяча двісті) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: