Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 127/28911/20

провадження № 61-409св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року у складі судді Дернової В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта приватного виконавця.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. (далі - приватний виконавець Турський О. О.), державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта приватного виконавця.

Позов обґрунтовано тим, що при проведенні електронних торгів ДП «Сетам», оформлених протоколом № 505393, за лотом № 430327, які відбулися 07 жовтня 2020 року, відповідно до яких продано майно, що належало на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення 11/200 часток, що входять до складу 11/100 часток будинковолодіння, які складаються з нежитлових приміщень: літера «Б» - з № 10 по № 28, загальною площею 415,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 було порушено вимоги чинного законодавства та права позивача ОСОБА_1 як боржника.

Позивач просив суд:

- визнати недійсними електронні торги арештованого майна, які проведені ДП «Сетам», оформлені протоколом № 505393, за лотом № 430327, відбулися 07 жовтня 2020 року, відповідно до яких було продано майно, що належало на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення 11/200 часток, що входять до складу 11/100 часток будинковолодіння, які складаються з нежитлових приміщень: літера «Б» - з № 10 по № 28, загальною площею 415,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 505393 за лотом № 430327 від 07 жовтня 2020 року, який складений ДП «Сетам»;

- визнати недійсним акт про проведені електронні торги з реалізації майна боржника від 29 жовтня 2020 року, який складений приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. на підставі вищевказаного протоколу проведення електронних торгів № 505393 за лотом № 430327 від 07 жовтня 2020 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції мотивовано тим, що підстави для визнання недійсними електронних торгів відсутні. Позивач ОСОБА_1 не довів, у який спосіб формальні недоліки заявки на реалізацію арештованого майна порушують його права та законні інтереси як боржника у виконавчому провадженні. Позивачу також достеменно було відомо про передачу спірного майна на реалізацію.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її із Вінницького міського суду Вінницької області.

24 січня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16, від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс13, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17; постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17; постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 759/8923/16-ц, від 10 липня 2019 року № 822/1154/16, від 14 серпня 2019 року у справі № 766/7365/17, від 22 липня 2020 року у справі № 639/4366/16-ц.

В касаційній скарзі зазначається, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що призначення та проведення торгів з реалізації майна позивача проведено із порушеннями Порядку реалізації арештованого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Під час передачі майна на реалізацію та проведення електронних торгів ні приватний виконавець Турський О. В., ні ДП «Сетам» не звернули увагу на різницю у площі майна.

Приватний виконавець Турський О. В. передав майно на реалізацію не виділивши частку ОСОБА_1 в натурі.

Оцінка належного ОСОБА_1 нерухомого майна була здійснена з порушенням чинного законодавства.

ОСОБА_1 не був обізнаний про дату та місце проведення торгів.

Суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що у провадженні приватного виконавця Турського О. В. перебувало виконавче провадження № 58548630 з примусового виконання виконавчого листа № 2-425/10, виданого 12 травня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором; виконавче провадження відкрите 05 березня 2019 року (т. 1 а. с. 27).

02 червня 2020 року приватний виконавець Турський О. В. виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме 11/200 часток майнового комплексу, що розташований у АДРЕСА_2 ), що входять до складу 11/100 часток майнового комплексу та складаються з нежитлових приміщень: літ. «Б», з № 10 по № 28, загальною площею 415,7 кв. м, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних частках (т. 2 а. с. 116-119).

Постановою приватного виконавця Турського О. В. від 02 червня 2020 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) щодо визначення вартості вищевказаного нерухомого майна (т. 1 а. с. 25).

Згідно із звітом від 24 червня 2020 року № 32/20 ринкова вартість нежитлових приміщень, що складають 11/200 часток нежитлових приміщень, що входять до 11/100 часток будинковолодіння та складаються з приміщень літери «Б» - з № 10 по № 28, загальною площею 415,7 кв. м, розташованих в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , станом на дату оцінки 22 червня 2020 року, з врахуванням його фактичного технічного стану та без врахування податку на додану вартість (ПДВ) складає 217 306,50 грн (т. 2 а. с. 123-155).

01 липня 2020 року за вих. № 3762 приватний виконавець Турський О. В. подав до Вінницької філії ДП «Сетам» заявку на реалізацію вищевказаного арештованого майна (т. 1 а. с. 36, 37).

07 жовтня 2020 року ДП «Сетам» провело електронні торги арештованого майна (лот № 430327), на яких було продано майно, що належало на праві приватної власності позивачеві ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення 11/200 часток, що входять до складу 11/100 часток будинковолодіння, які складаються з нежитлових приміщень: літера «Б» - з № 10 по № 28, загальною площею 415,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем вищевказаних електронних торгів визнано відповідача ОСОБА_2 .

За результатами електронних торгів відповідачем ДП «Сетам» було складено протокол проведення електронних торгів № 505393 за лотом № 430327 від 07 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 60).

За наслідками проведення електронних торгів приватний виконавець Турський О. В. склав акт про проведені електронні торги з реалізації майна боржника від 29 жовтня 2020 року (т. 1 а. с. 61).

22 листопада 2020 року приватний виконавець Турський О. В. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (т. 1 а. с. 62).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги.

Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) та від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) викладено правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

У разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, а підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5) (в редакції на час проведення електронних торгів) та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком № 2831/5.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року у справі № 127/2-425/10, яка залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Турського О. В. щодо проведення оцінки майна, визнання протиправною оцінки вказаного нерухомого майна, за участі заінтересованих осіб: ПАТ АБ «Укргазбанк», оцінювача ОСОБА_4 .

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року залишено без змін.

У вищезазначених рішеннях встановлено, що проведена оцінка майна є достовірною й такою, що відповідає нормативно-правовим актам України з оцінки майна. Тому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку про те, що підстави для визнання недійсними електронних торгів з огляду на неправомірність оцінки нерухомого майна відсутні.

Позивач зазначав, що подана приватним виконавцем Турським О. В. заявка до ДП «Сетам» на реалізацію арештованого майна не відповідає вимогам Порядку реалізації арештованого майна, а саме: не містить номеру посвідчення приватного виконавця; інформації про явні дефекти майна; фото - та відеоматеріалів.

Проте, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що позивач ОСОБА_1 не довів, у який спосіб вказані недоліки заявки на реалізацію арештованого майна порушують його права та законні інтереси як боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інформаційне повідомлення про торги містить відповідні фотоматеріали (т. 1 а. с. 175, 176).

Доводи щодо обізнаності боржника ОСОБА_1 про проведення електронних торгів є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи з яких вбачається, що боржникові ОСОБА_1 було достеменно відомо про передачу спірного нерухомого майна на реалізацію (т. 1 а. с. 158-161).

А також, слід зазначити, що відомості про хід електронних торгів перебувають у відкритому доступі на веб-сайті ДП «Сетам».

Доводи скаржника щодо площі спірного нерухомого майна на увагу не заслуговують, оскільки згідно із повідомленням КП «ВМБТІ» від 25 травня 2020 року № 2496, загальна площа спірного нерухомого майна складає саме 415,7 кв. м (т. 1 а. с. 30).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яке може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Отже, доводи скаржника про те, що приватний виконавець Турський О. В. передав майно на реалізацію не виділивши частку ОСОБА_1 в натурі не впливають на дійсність торгів.

Щодо доводів про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи слід зазначити наступне.

Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2021 року до апеляційного суду надійшли повторні клопотання про відкладення розгляду справи від представників позивача ОСОБА_1 адвокатів: Зубаня О. О. у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні та Дмитрійчук А. А. про відкладення розгляду справу у зв`язку з перебуванням на самоізоляції та необхідністю отримання повторного тесту на Covid-19.

Водночас, суд апеляційної інстанції врахував, що адвокат Дмитрійчук А. А. реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, та що крім неї представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , як позивача у цій справі здійснюють ще двоє адвокатів, а саме Зубань О. О., Рябоконь Р. П.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що повідомлені адвокатами Зубань О. О. та Дмитрійчук А. А. причини неможливості з`явитися в судове засідання не були підтверджені належними доказами, а тому не можуть бути визнані судом поважними.

07 грудня 2021 року від іншого представника позивача адвоката Рябоконь Р. П. надійшла заява про відкладення розгляду справи, проте суд встановив, що причина відкладення розгляду справи не може бути визнана поважною.

Отже, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16, від 01 березня 2017 року у справі № 6-130цс13, від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17; постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17; постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 759/8923/16-ц, від 10 липня 2019 року № 822/1154/16, від 14 серпня 2019 року у справі № 766/7365/17, від 22 липня 2020 року у справі № 639/4366/16-ц є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров