ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4605/18 Головуючий суддя І інстанції Аркатова К. В.
Провадження № 22-ц/818/341/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27034,25 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.06.2014 року між сторонами укладено кредитний договір №GP-6476748, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 21647,25 грн, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом.

До суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка А. О., в яких зазначав, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки заборгованість фактично погашена. Також вказав, що позивач отримав 03.08.2017 року виконавчий напис нотаріуса про стягнення з відповідача грошових коштів за кредитним договором № GP-6476748 від 17.06.2014 року та такі кошти були сплачені відповідачем. З посиланнями на докази, які долучені до матеріалів справи та надавалися до суду разом із заявою про перегляд заочного рішення суду просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариство "Перший Український Міжнародний Банк", на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн (п`ятнадцять тисяч гривень)

З вказаним рішенням суду частково не погодився банк та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що розмір витрат на оплату правової допомоги є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг, та перевищує суму заявлених позовних вимог. Суд першої інстанції належним чином не дослідив документи адвоката відповідача, пов`язані зі стягнення судових витрат на правову допомогу. Не надав оцінки співмірності та розумності наданих адвокатом послуг, прийняв рішення у цій частині яке не відповідає ст.ст.137,141 ЦПК України.

Вказав, що суд при визначені суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин. Такий висновок міститься у постанові ВСУ у справі № 826/15063/18 від 14.11.2019.

Зауважує, що у наданих адвокатом документах не визначений механізм розрахунку послуг, не значений витрачений час на фактично надані послуги, згідно зазначеного у Акті переліку, не визначена вартість погодинної ставки послуг адвоката. У п.4.1. Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.09.2021 зазначено: Сторони погодили, що розмір гонорару складає 15 000,00 грн. за ведення справи суді. Поряд з цим, суд першої інстанції не дослідив - яким чином сформована сума у зазначеному фіксованому розмірі, і який перелік дій виконується адвокатом за вищевказану вартість.

У Акті відсутні відомості про витрачений адвокатом час на послуги, які надані адвокатом Відповідачу за Договором, відсутня розбивка вартості щодо кожної послуги, яка зазначена у таблиці Акті. Вищевказані обставини не надають змоги пересвідчитися у факті надання цих послуг та з`ясувати реальну вартість кожної наданої послуги згідно переліку, зазначеного в Акті. 1.2. У Договорі і Акті не визначена вартість погодинної ставки. У Договорі і Акті відсутній розмір вартості погодинної ставки послуг Адвоката, у зв`язку з чим неможливо з`ясувати механізм розрахунку вартості послуг на підтвердження витрат Адвоката та зробити висновок - яким чином розраховується вартість його послуг. Інші документи в обґрунтування послуг на правову допомогу не були надані .Суд не дослідив зазначену обставину.

У пункті 1 Акту наведені 6 (шість) послуг адвоката, вартість яких згідно п. 2 Акту коштує у загальному розмірі 15 000,00 грн.: консультація клієнта; аналіз наданих клієнтом документів; підготовка та подання до суду Заяви про перегляд заочного рішення; підготовка та подання клопотань про проведення судового засідання без участі; підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву ; підготовка та подання до суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу. В Акті не зазначено: скільки конкретно годин витрачено на зазначені послуги; яким чином сформована вартість кожної послуги, у зв`язку з чим неможливо дійти висновку про фактично виконані роботи, про їх об`єм та співмірність зі складністю справи та об`ємом робіт відповідно до предмету позову. У п. 4.1. Договору зазначено, що вартість послуг адвоката у розмір 15 000,00 грн. сплачується за введення справи в суді першої інстанції. Поряд з цим, адвокат, у п.4. таблиці Акту зазначає послугу - підготовка та подання клопотань про проведення судового засідання без участі, це активна позиція адвоката, який захищає інтереси свого клієнта, у прийнятті участі у судових засіданнях. Підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву, який датований 04.01.2021, в той час, коли Договір між адвокатом датований 22.09.2021 - через вісім місяців після підготування відзиву, а правовідносини між адвокатом і Відповідачем.

Звертає увагу суду на неспівмірність ціни позову і винагороди адвоката, полягає у тому, що у позовній заяві Банка заявлено до стягнення з Відповідача заборгованість 27 034, 25 грн. Сума, яка заявляється у якості винагороди Адвоката - 15 00,00 грн., тобто майже 50% від суми кредитної заборгованості. Банк не погоджується із заявленим гонораром, який є неспівмірним відповідно до ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в частині понесених витрат на правову допомогу, тому в іншій частині рішення не переглядається.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, співмірними зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з банку.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду частково не відповідає, з огляду на наступне.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що на думку колегії суддів свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, які підлягають оцінюванню судом відповідно до визначених у ст. 89 ЦПК України загальних критеріїв оцінки доказів, а саме: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, що колегія суддів вважає ознакою достовірності наданих доказів, ст. 79 ЦПК України,

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Як вбачається з матеріалів справи, по справі було ухвалено заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у розмірі 27034,25 грн та 1762 грн сплаченого судового збору (а.с.67-69).

01.11.2021 до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка А. О. про перегляд заочного рішення суду, в якій зазначав, що відповідач не отримував поштових відправлень із судовим викликом, заборгованість за кредитним договором від 17.06.2014 року фактично погашена за виконавчим написом (а.с.80-83), яка складається з 4 сторінок, на 1 містяться реквізити учасників справи, на останній додатки надані до заяви.

26.11.2021 адвокатом Лисенко А.О. подано заяву про проведення засідання без участі представника (а.с.105).

16.12.2021 адвокатом Лисенко А.О. подано клопотання про проведення засідання без участі представника (а.с.106).

13.01.2022 адвокатом Лисенко А.О. подано відзив на позовну заяву, який є частково схожим викладеним обставинам у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.115-118).

09.02.2022 адвокатом Лисенко А.О. подано клопотання про проведення засідання без участі представника (а.с.123).

04.11.2022 від адвоката Лисенка А.О. надійшла заява про стягнення судових витрат на правничу допомогу з додатками (а.с.129-142).

18.11.2022 адвокатом Лисенко А.О. подано клопотання про проведення засідання без участі представника (а.с.143).

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до суду надано: договір про надання правничої допомоги № б/н від 22.09.2021 року, додаткова угоди № 1 від 31.12.2021 року, акт виконаних робіт від 04.11.2022 року, товарний чек від 04.11.2022 року.

01.12.2022 поштою вже після розгляду судом справи, надійшло від банку клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с.155-156).

З акту вбачається, що адвокатом було надано 6 послуг, вартість яких згідно п. 2 Акту коштує у загальному розмірі 15 000,00 грн.: консультація клієнта; аналіз наданих клієнтом документів; підготовка та подання до суду Заяви про перегляд заочного рішення; підготовка та подання клопотань про проведення судового засідання без участі; підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву; підготовка та подання до суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Однак, у акті не зазначено, скільки конкретно годин витрачено на зазначені послуги; яким чином сформована вартість кожної послуги, у зв`язку з чим неможливо дійти висновку про фактично виконані роботи, про їх об`єм та співмірність зі складністю справи та об`ємом робіт відповідно до предмету позову.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. Виходячи з принципу змагальності та рівності сторін, ст.ст. 12, 13 ЦПК України, а також загальних положень щодо розподілу тягаря доказування, який передбачений у ст. 81 ЦПК України, - спростуванню іншою стороною підлягають лише доведені обставини справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на підставі частини 3 статті 137, статті 141 ЦПК України.

Втім неможливо не погодитися із аргументами викладеними у скарзі банку про те, що розмір заявлених до стягнення відповідачем витрат на правничу допомогу не відповідає вимогам розумності та співмірності, такі є завищеними.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц ( провадження № 61-299св17 ), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/ 18 ( провадження № 61-6486св19 ) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд ураховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, з огляду на усі вищевказані норми процесуального законодавства, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити із критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін ). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірними із складністю виконаних адвокатом робіт.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, колегія суддів, розділяє висновок суду першої інстанції щодо незгоди із заявленою стороною відповідача сумою витрат на правову допомогу, яку понесено виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та вважає таку безпідставно завищеною.

Дослідивши матеріали справи, узявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом відповідача документів, їх значення для спору, з урахуванням обсягу та складності наданих ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги адвокатом Лисенко А.О. протягом перегляду заочного рішення від 19.11.2018.

Поряд з цим, враховуючи ціну позову у даній справі , розмір заборгованості, який стягнутий за виконавчим написом нотаріуса становить 24114,56 грн., колегії суддів вважає, що вартість послуг адвоката та необхідність потраченого часу для таких є неспівмірним із складністю спірних правовідносин та обсягом матеріалів справи, відтак визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу є незрозумілим та необгрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи у порядку надання правничих послуг адвокат Лисенко А.О. склав заяву про перегляд заочного рішення, відзив на позовну заяву, три клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, присудження судових витрат .При цьому адвокат Лисенко А.О. не брав участі у судових засіданнях, а складені ним процесуальні документи не є значними за обсягом, а тому виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з банку на користь ОСОБА_1 підлягають зменшенню стягнення судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн. , а заявлену відповідачем суму витрат на правову допомогу, яку понесено виключно на стадії розгляду справи у суді першої інстанції та вважає таку безпідставно завищеною.

З урахуванням усіх наведених вище обставин, що мають значення для вирішення цього правового питання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такий розмір буде об`єктивним та справедливим.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає вищевказаній зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року- змінити.

Стягнути з Акціонерного товариство "Перший Український Міжнародний Банк", на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень) 00 коп .

В іншій частині рішення не оскаржувалось, та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

Н.П.Пилипчук.