ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2023 року

м. Харків

справа № 638/14131/21

провадження № 22ц/818/2318/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представник позивача Маглич І. С.

відповідач - ОСОБА_1 , представниця відповідача ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року в складі судді Хайкіна В.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2018 року та 20 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00509.003690096 та кредитний договір № С-509-0 відповідно.

02 грудня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12/89, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором, зокрема і за вказаними вище кредитними договорами.

Зазначив, що за кредитним договором № Z06.00509.003690096 товариство набуло право вимоги в сумі 102 037,91 грн, з яких 46 142,67 грн заборгованість за основним боргом, 25 664,85 грн заборгованість за відсотками, 30 230,39 грн заборгованість за комісіями.

За кредитним договором № С-509-0 товариство набуло право вимоги в сумі 12 234,80 грн, з яких 4 480,00 грн заборгованість за основним боргом, 7 754,80 грн заборгованість за відсотками.

Вказав, що товариством на адресу відповідача направлялося повідомлення про відступлення права вимоги, однак відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення заборгованості.

Посилався на те, що з моменту отримання прав вимоги до відповідача, а саме з 02 грудня 2020 року товариством не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року в розмірі 102 037,91 грн, з яких 46 142,67 грн заборгованість за основним боргом, 25 664,85 грн заборгованість за відсотками, 30 230,39 грн заборгованість за комісіями; за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року в розмірі 12 234,80 грн, з яких 4 480,00 грн заборгованість за основним боргом, 7 754,80 грн заборгованість за відсотками; разом 114 272,71 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року в розмірі 102 037,91 грн, заборгованість за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року в розмірі 12 234,80 грн, а всього стягнуто 114 272,71 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не звернув увагу на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , є військовослужбовцем, таким чином позовні вимоги в частині стягнення відсотків та пені не підлягають задоволенню. Зазначив, що за випискою за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року останнім платежем було списання комісії за обслуговування рахунку в розмірі 10,00 грн, яке відбулось 31 травня 2018 року, а з даним позовом товариство звернулось до суду 02 вересня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Вказав, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Зазначив, що витяг з реєстру боржників № 2 до договору факторингу У 12/89 від 02 грудня 2020 року містить підпис представника товариства, а підпис представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» відсутній, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

29 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що апеляційна скарга подана представницею ОСОБА_2 на підставі довіреності, яка нотаріально не завірена. Крім того, як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_2 не є адвокаткою та відповідного ордеру на підтвердження своїх повноважень нею не надано. Таким чином апеляційна скарга подана з порушенням вимог чинного законодавства, а саме підписана особою, яка не має права її підписувати, тому апеляційне провадження підлягає закриттю. Вказав, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначених договорів ним висловлено не було. Посилався на те, що відповідачем не обґрунтовано неможливість подання доказів щодо його статусу військовослужбовця суду першої інстанції, отже вказані докази не можуть враховуватися судом апеляційної інстанції. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до первісного кредитора з відповідною заявою щодо застосування пільг та надав відповідні документи про те, що він є військовослужбовцем. Щодо строку позовної давності вважав, що строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу, адже тільки з цього моменту товариство довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Крім того, строк продовжується на строк дії карантину. Посилався на те, що кредитні договори укладені з відповідачем в судовому порядку не були розірвані. Матеріали справи містять виписки по рахунках відповідача, відповідно до яких йому дійсно надані кредитні кошти, що в свою чергу спростовують його доводи щодо неотримання відповідних коштів. Зазначив, що витяг до договору факторингу посвідчений представником товариства із зазначенням дати посвідчення та із проставлення відповідної печатки, тому вказаний витяг є належним доказом, що відображає інформацію щодо переходу права вимоги. Крім того, вказаний документ є саме витягом, тобто частиною документу, яка відображає інформацію щодо конкретного боржника та номеру кредиту для мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників.

03 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через представницю до суду апеляційної інстанції подав додаткові письмові пояснення у справі, в яких посилався на те, що він наразі перебуває на військовій службі та не має змоги подавати процесуальні документи до суду особисто. Ним було створено довіреність у системі «Електронний суд» на ОСОБА_2 на подання вказаних документів. Посилалася на те, що дана справа, виходячи з ціни позову в розмірі 114 272,71 грн, є малозначною, тому представником може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність. Також, представник позивача ОСОБА_3 не є адвокатом, оскільки не надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідчення адвоката. Вважав, що оскільки він не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, то об`єктивно він не міг надати докази перебування на військовій службі. Зазначив, що термін позовної давності розраховується у даному випадку саме за виконанням зобов`язань за кредитним договором. Жодних дій, які б свідчили про визнання боргу, позичальником не вчинено. Договір факторингу не є підставою для переривання/поновлення строків позовної давності.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» правильно нараховував ОСОБА_1 відсотки та комісію на непогашену заборгованість за кредитними договорами, строк кредитування яких сплинув.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00509.003690096, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 900,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці.

Пунктами 1.3, 1.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%.

Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 21 дня/числа кожного місяця згідно графіку щомісячних платежів (а.с.4-5).

Аналогічну інформацію викладено в паспорті споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 (а.с.8-9).

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву № Z06.00509.003690096 про акцепт публічної оферти Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», згоду - повідомлення фізичної особи клієнта банку, додаток до паспорту споживчого кредиту - графік щомісячних платежів за кредитним договором, заяву-анкету, згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с.6,7,10,11,16).

Матеріали справи містять копії ордерів-розпоряджень від 21 лютого 2018 року про видачу кредиту ОСОБА_1 на суму 45 570,78 грн, про сплату страхового платежу на суму 4 329,22 грн та ордер - розпорядження на суму 1,00 грн (а.с.12).

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року вбачається, що загальний розмір заборгованості станом на 02 грудня 2020 року становить 102 037,91 грн, з яких 46 142,67 грн заборгованість за основним боргом, 25 664,85 грн заборгованість за відсотками, 30 230,39 грн заборгованість за комісіями (а.с.25).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року за період з 01 січня 2000 року по 25 січня 2021 року позичальником на погашення заборгованості за кредитом здійснено такі сплати: 21 березня 2018 року на суму 3 690,00 грн; 20 квітня 2018 року на суму 3 690,00 грн, 21 травня 2018 року на суму 3 670,00 грн, а також стягнення коштів на погашення: 28 серпня 2018 року на суму 5,13 грн, 16 квітня 2020 року на суму 259,16 грн (а.с.26-27).

20 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 та укладено угоду № С-509-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди - 4500,00 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії - 24,00% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з тарифами банку (а.с.17-18).

Аналогічну інформацію викладено в паспорті споживчого кредиту, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 . Також в паспорті зазначено, що строк кредитування 12 місяців(а.с.19-20).

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 підписав заяву № С-509-0 про акцепт публічної оферти Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку Публічного акціонерного товарисва «Ідея Банк», заяву, тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку, згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с.21,22-23,24).

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року вбачається, що загальний розмір заборгованості станом на 02 грудня 2020 року становить 12 234,80 грн, з яких 4 480,00 грн заборгованість за основним боргом, 7 754,80 грн заборгованість за відсотками (а.с.28).

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року за період з 20 квітня 2018 року по 02 грудня 2020 року, позичальником знято з картки 23 квітня 2018 року 3 570,00 грн, 24 квітня 2018 року - 900,00 грн, а 31 травня 2018 року списано комісії за обслуговування рахунку в розмірі 10,00 грн (а.с.29).

02 грудня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12/89, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та передається в день укладення цього договору клієнтом фактору в електронному вигляді та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Загальна сума фінансування договору (реєстру боржників № 1 та реєстру боржників № 2), що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта становить 8 360 000,00 грн (а.с.32-34).

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 16730 від 03 грудня 2020 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу № 12/89 від 02 грудня 2020 року 8 360 000,00 грн (а.с.36).

З витягу з реєстру боржника № 2 до договору факторингу № 12/89 про відступлення права вимоги від 02 грудня 2020 року вбачається, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло і за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року. Загальна сума заборгованості 102 037,91 грн, з яких 46 142,67 грн заборгованість за основним боргом, 25 664,85 грн заборгованість за відсотками, 30 230,39 грн заборгованість за комісіями; та угодою № С-509-0 від 20 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості якої становить 12 234,80 грн, з яких 4 480,00 грн заборгованість за основним боргом, 7 754,80 грн заборгованість за відсотками (а.с.35).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу ОСОБА_1 направлені повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитними договорами або договорами про відкриття та використання картрахунку № НОМЕР_2 від та № 004398726 від 24 грудня 2020 року (а.с.30,31).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надав копію довідки Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут № 1/56/17/687 від 02 серпня 2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , якого призвали на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України Указом Президента № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, зарахований до списків особового складу курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут з 23 липня 2023 року по теперішній час (а.с.138,145), а також копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 19 серпня 2016 року (а.с.139,146).

Також разом із додатковими письмовими поясненнями ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надав довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 30/614 від 22 квітня 2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01 лютого 2016 року по 07 квітня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області: н.п. Красна Талівка; копію посвідчення офіцера НОМЕР_3 ; копію витягу наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 375-ос від 12 жовтня 2016 року про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи 21 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00509.003690096, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 49 900,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору, а саме в розмірі 21,99% зі строком на 24 місяці.

Також, 20 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду № С-509-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди - 4 500,00 грн; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії - 24,00% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу визначається згідно з тарифами банку.

Під час розгляду справи встановлено, що кредитні договори містять інформацію про суми кредитів, мету кредитів, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін. Вони підписані сторонами. Сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. На момент укладення договорів позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому частково виконував їх умови. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитних договорів ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредитів і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується виписками, що також не заперечується самим відповідачем.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредити за договорами № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року та № С-509-0 від 20 квітня 2018 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року в розмірі 46 142,67 грн та заборгованість за тілом кредиту № С-509-0 від 20 квітня 2018 року в розмірі 4 480,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено:

«право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

За умовами кредитного договору № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року сторони погодили строк кредитування 24 місяці, тобто до 21 лютого 2020 року, а за умовами кредитного договору № С-509-0 від 20 квітня 2018 року - строк кредитування 12 місяців, тобто до 20 квітня 2019 року.

Звертаючись до суду з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просив стягнути нараховані проценти, які розраховані станом на 02 грудня 2020 року.

Отже, виходячи з того, що строк кредитування за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року закінчився 21 лютого 2020 року, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків та комісій, передбачених умовами договору.

Також, строк кредитування за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року закінчився 20 квітня 2019 року, тому з цього часу кредитор не мав також підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору.

За таких обставин, оскільки строк кредитування за вказаними кредитними договорами закінчено 21 лютого 2020 року та 20 квітня 2019 року, у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, комісії, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків та інших платежів, нарахованих після 21 лютого 2020 року та 20 квітня 2019 року відповідно, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, ОСОБА_1 обґрунтовує свої доводи тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , є військовослужбовцем, таким чином позовні вимоги в частині стягнення відсотків та пені не підлягають задоволенню.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Законом України від 20 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , військовослужбовцем.

У справі, яка переглядається, предметом спору, зокрема є стягнення процентів за користування кредитом, тому на спірні правовідносини поширюється положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому нарахована позивачем заборгованість за відсотками не підлягає стягненню.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду справи судом першої інстанції, у матеріалах справи були відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування позивачем відсотків та комісій за кредитними договорами, зокрема, в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки та комісії.

Натомість, за відсутності інших доказів, наявні в матеріалах справи довідки-розрахунки заборгованості, які складені попереднім кредитором, не містять детального розрахунку такої заборгованості, тому не можуть слугувати належними доказами наявності у відповідача заборгованості по сплаті відсотків та комісій перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав права вимоги до відповідача за кредитними договорами, оскільки витяг з реєстру боржників № 2 до договору факторингу У 12/89 від 02 грудня 2020 року містить підпис представника товариства, а підпис представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» відсутній, тобто позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявність у позивача документів кредитної справи відповідача, копії яких додані ним до позовної заяви, свідчить про фактичне переуступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України).

Твердження ОСОБА_1 про те, що за випискою за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року останнім платежем було списання комісії за обслуговування рахунку в розмірі 10,00 грн, яке відбулось 31 травня 2018 року, а з даним позовом товариство звернулось до суду 02 вересня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Матеріали справи свідчать про те, що строк кредитування за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року сторонами погоджено 12 місяців, тобто до 20 квітня 2019 року, тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає неприйнятними твердження ОСОБА_1 щодо пропуску кредитором строку позовної давності, оскільки з даним позовом товариство звернувся у вересні 2021 року, тобто в межах строку позовної давності.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на те, що апеляційна скарга подана представницею ОСОБА_2 на підставі довіреності, яка нотаріально не завірена; із відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_2 не є адвокатом та відповідного ордеру на підтвердження своїх повноважень нею не надано, таким чином апеляційна скарга подана з порушенням вимог чинного законодавства, а саме підписана особою, яка не має права її підписувати, тому апеляційне провадження підлягає закриттю, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників.

Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Водночас частиною сьомою статті 62 ЦПК України передбачено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про ЄСІТС та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У частинах першій, другій та четвертій статті 14 ЦПК України передбачено, що у судах функціонує ЄСІТС.

ЄСІТС - це система, яка забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05 жовтня 2021 року почали офіційно функціонувати три підсистеми (модулі) ЄСІТС - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про ЄСІТС.

Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».

Надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання підсистеми «Електронний суд», що розміщено за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Тому альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет».

Пунктами 30-31 підрозділу 2 розділу III Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), визначено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства. Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.

Згідно з пунктами 32-35 підрозділу 2 розділу III Положення передбачено, що довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення). Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи». Від імені іноземної юридичної особи електронні довіреності видаватися не можуть. Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду. Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення.

Змістовний аналіз вказаних норм Положення свідчить про те, що електронна довіреність, яку можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронна довіреність видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі така електронна довіреність автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд». Разом з цим у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такої електронної довіреності, тобто вона формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

Водночас, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, визначеному в електронному дорученні.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 486/259/21 (провадження № 61-9466св21), від 30 червня 2021 року у справі № 380/830/21 (провадження № К/9901/19572/21), від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 04 серпня 2022 року у справі № 300/8766/21, від 09 серпня 2023 року у справі № 285/5168/22 (провадження № 61-1317св23).

Як установлено судом апеляційної інстанції, апеляційну скаргу подано представницею відповідача Ходіною Н.В. через підсистему «Електронний суд», на підтвердження повноважень якої було приєднано електронну довіреність від 13 жовтня 2023 року. Цією довіреністю Костенко В.Ю. уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси в судах з усіма правами, які надано законом стороні в справі. Тобто, представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відповідно до положень частини сьомої статті 62 ЦПК України надала апеляційному суду докази на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів.

Крім того, відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, у малозначній справі здійснювати представництво в суді може особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 ЦПК України.

Предметом позову в даній справі є стягнення 114 272,71 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вказана справа може бути віднесена до категорії справ незначної складності, представництво в яких можуть здійснювати не лише адвокати, а й інші визначені особи, які мають цивільну процесуальну дієздатність.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на те, що апелянтом не обґрунтовано неможливість подання доказів щодо його статусу військовослужбовця суду першої інстанції, отже вказані докази не можуть враховуватися судом апеляційної інстанції, колегія суддів до уваги не приймає. Зі змісту частини 3 статті 367 ЦПК України вбачається, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки до ухвалення рішення у справі до суду першої інстанції повернувся конверт з причиною повернення «за закінченням терміну зберігання». Тільки після ухвалення у справі судового рішення до суду першої інстанції, а саме 04 січня 2022 року повернувся конверт із судовою повісткою на 23 грудня 2021 року із довідкою про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, станом на момент ухвалення рішення у справі 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, що у свою чергу позбавило його можливості надати до суду відповідні докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково на 44,30%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1 005,61 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 55,70%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 896,59 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № Z06.00509.003690096 від 21 лютого 2018 року з 102 037,91 грн до 46 142,67 грн, заборгованості за кредитним договором № С-509-0 від 20 квітня 2018 року з 12 234,80 грн до 4 480,00 грн, а всього з 114 272,71 грн до 50 622, 67 грн; та розмір судового збору з 2 270,00 грн до 1 005,61 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1 896,59 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.