Справа № 553/3392/23
Провадження № 2/553/3049/2023
У Х В А Л А

Іменем України

20.12.2023м. Полтава

Cуддя Ленінського районного суду м. Полтави Грошова Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Савченко Тетяна Іванівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

20.12.2023 року до Ленінський районний суд міста Полтави надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Савченко Тетяна Іванівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому позивач просить визнати грошові кошти в сумі 108 943,00 грн. перераховані ОСОБА_1 на банківські карткові рахунки ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - аліментами, що були сплачені на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2023 визначено головуючого суддю Грошову Н.М.

Також, 12.12.2023 до Ленінський районний суд міста Полтави надходив позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Савченко Тетяна Іванівна до ОСОБА_2 , Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в якому позивач просив: - визнати грошові кошти перераховані ОСОБА_1 на банківські карткові рахунки ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальну суму 108 943,00 грн. - аліментами, що були сплачені на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - зобов`язати Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми) зарахувати грошові кошти, ОСОБА_1 на банківські карткові рахунки ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на загальну суму 108 943,00 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 15.12.2023 у відкритті провадження в цивільній справі (справа № 553/3322/23, провадження № 2/553/3025/2023) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання вчинити дії відмовлено на підставі п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України та роз`яснено право на звернення до суду, який видав виконавчий документ в порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» зі скаргою.

Зі змісту позову вбачається, що на примусовому виконанні в Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 60256905, відкрите на підставі виконавчого листа виданого Октябрським районним судом м. Полтави 01.10.2019 за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2009 (справа № 554/13969/13) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2009 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з метою виконання рішення здійснював щомісячне перерахування коштів в рахунок сплати аліментів на каркові рахунку, які надані стягувачем. Всього перераховано грошові кошти в сумі 108 943, 00 грн. Вказує, що державний виконавець не може зарахувати перераховані грошові кошти в рахунок сплати аліментів, так як в квитанціях відсутнє призначення платежу сплата аліментів, а відповідачка відмовляється визнати вказані грошові кошти, як такі, що перераховувалися в рахунок сплати аліментів. У зв`язку з чим, згідно довідки-розрахунку про заборгованість від 10.10.2023 станом на 01.09.2023 за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 179 640, 75 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

В пункті 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 1 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У частинах 1, 3 та 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу). Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що «спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладений правовий висновок, згідно з яким, оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства. У цій справі спір вирішувався саме шляхом подачі скарги на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів, з чим погодилася Велика Палата Верховного Суду.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц та від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Як вбачається із змісту позовної заяви та заявлених вимог, позивач не згоден з виконаним державним виконавцем розрахунком розміру заборгованості по аліментам після звернення із заявою про здійснення його перерахунку та фактично не погоджується із діями державного виконавця щодо не зарахування перерахованих коштів на банківські карткові рахунки стягувача в рахунок сплати аліментів, тобто оскаржує дії державного виконавця під час виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тому даний спір підлягає розгляду у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» шляхом подання стороною виконавчого провадження скарги на дії або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби - до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу «процесуальної економії», тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatismutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що фактично позивач оскаржує дії державного виконавця щодо нездійснення перерахунку після надання боржником у виконавчому провадження квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, такі вимоги повинні розглядатися не в порядку позовного провадження, а в рамках судового контролю за виконанням судових рішень, так як, у разі незгоди з розрахованою сумою заборгованості, така сума визначається судом в порядку оскарження дій державного виконавця.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (позовного провадження), у відкритті провадження по даній цивільній справі необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду, який видав виконавчий документ в порядку Розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» зі скаргою, якщо він вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права чи свободи.

Керуючись ст. ст. 186, 260 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Копію ухвали та матеріали позову з додатками надіслати представнику позивача.

Суддя Н.М. Грошова