Справа № 369/3520/23
Провадження № 2/369/3437/23
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчка А.Я.

при секретарі: Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2023 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 є батьком двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 3 лютого 2020 року рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі №379/520/19 було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 9 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вказаного рішення Позивач отримала виконавчий лист від 11 лютого 2020 року у справі №379/520/19 та 5 січня 2023 року старшим державним виконавцем Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. було відкрито виконавче провадження №70669038.17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у Відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 9 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106 000 гривень. За проведеними розрахунками за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 . Становить 119 200, 00 грн та за період з 01 січня 2021 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 становить 134 200 грн.

На підставі наведеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період 0 01.01.2021 по 30.04.2021 у розмірі 119 200, 00 грн; за період з 01.01.2021 року по 30.04.2021 року в розмірі 15 000, 00, що разом становить 134 200, 00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року відкрито позовне провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Рашкової В.В., в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2018 року Сторони разом не проживали, діти залишились жити з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, що була придбана в шлюбі та титульним власником якої був відповідач.03 лютого 2020 року було прийнято рішення про стягнення аліментів. Позивач отримала виконавчий лист 11 лютого 2020 року, однак звернулася за примусовим виконанням рішення лише у січня 2023 року, коли 05.01.2023 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ВП № 70669038.

Від свого обов`язку утримувати дітей Відповідач ніколи не відмовлявся, після розірвання шлюбу відповідач подарував квартиру адресою: АДРЕСА_1 на ім`я доньок. Зазначає, що з листопада 2019 року Сторони примирились та проживали разом однією сім`єю до травня 2021 року. За цей час Відповідач утримував свою родину, кошти витрачав на сімейні цілі. Окрім того, надає платіжні доручення про перерахунок коштів на рахунок позивача для утримання дітей: у січня 2020 року - на суму 8 900 грн, у лютому 2020 року на суму 1253, 20 грн, у березні 2020 року на суму 15 376, 90 грн, у квітні 2020 року на суму 7035, 18 грн, у червні 2020 року на суму 1507, 54 грн, у липні 2020 року на суму 4020, 11 грн, у серпні 2020 року на суму 4208, 54 грн, у вересні 2020 року на суму 3 000 грн, у жовтні 2020 року на суму 1300 грн, у листопаді 2020 року на суму 9 000 грн, у грудні 2020 року на суму 7 400 грн.

Вказує на те, що в 2023 році погіршився стан здоров`я відповідача, з квітня 2023 року підприємницька діяльність відповідача призупинена та не приноситиме відповідно жодних доходів невизначений період до відновлення нормального стану здоров`я.

Просить врахувати, що відповідачем було сплачено 105 000 грн заборгованості зі сплати аліментів 28 березня 2023 року, попри регулярні платежі на ім`я позивача на утримання дітей. Зазначає, що позивачем надано розрахунок пені за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 року на загальну суму пені у розмірі 134 200 грн, яку вона просить стягнути з відповідача, однак така вимога суперечить положенням ст.196 Сімейного кодексу України стосовно розміру пені не більше 100% заборгованості, яка згідно з розрахунком заборгованості у зазначеному періоді складає 80 000 грн.

У судове засідання позивач не з`явилась, просила розгляд справи здійснити без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, просили розгляд справи здійснити без їх участі, викладені у відзиві заперечення підтримали, просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог-Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справ без участі представника відділу.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 29.08.2009 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що копією підтверджується свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 12 жовтня 2012 року та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 12 жовтня 2012 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2018 року у справі №379/982/18 шлюб, зареєстрований 29 серпня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області , актовий запис №66, розірвано.

3 лютого 2020 року рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі №379/520/19 було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 9 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вищевказаного рішення 11.02.2020 року Таращанським районним судом Київської області було видано виконавчий лист.

5 січня 2023 року старшим державним виконавцем Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Людмилою Миколаївною було відкрито виконавче провадження №70669038.

17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно з якого у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 9 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106 000 гривень. За проведеними розрахунками за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 . Становить 119 200, 00 грн та за період з 01 січня 2021 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 становить 134 200 грн.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Як роз`яснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Водночас суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 214 ЦПК факт заборгованості за аліментами у ОСОБА_2 відсутній.

Як убачається з матеріалів справи, Позивач отримала виконавчий лист 11 лютого 2020 року.

05.01.2023 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів ВП № 70669038.

17 лютого 2023 року державним виконавцем було сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у Відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 9 квітня 2019 року до 31 грудня 2022 року у розмірі 106 000 гривень. За проведеними розрахунками за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 . Становить 119 200, 00 грн та за період з 01 січня 2021 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 становить 134 200 грн.

Водночас судом встановлено, що з листопада 2019 року Сторони примирились та почали проживати однією сім`єю до травня 2021 року. За цей час Відповідач утримував свою родину, кошти витрачав на сімейні цілі.

Також суд враховує, долучені відповідачем платіжні доручення про перерахунок коштів на рахунок позивача для утримання дітей: у січня 2020 року - на суму 8 900 грн, у лютому 2020 року на суму 1253, 20 грн, у березні 2020 року на суму 15 376, 90 грн, у квітні 2020 року на суму 7035, 18 грн, у червні 2020 року на суму 1507, 54 грн, у липні 2020 року на суму 4020, 11 грн, у серпні 2020 року на суму 4208, 54 грн, у вересні 2020 року на суму 3 000 грн, у жовтні 2020 року на суму 1300 грн, у листопаді 2020 року на суму 9 000 грн, у грудні 2020 року на суму 7 400 грн., відповідно до яких убачається, що Відповідач надсилав кошти на утримання своїх дітей. Водночас здійснюючи перекази на картку позивача не вказував у призначенні платежу слово аліменти. Що слугувало підставою для неврахування державним виконавцем таких платежів.

Суд також враховує, що відповідачем було сплачено 105 000 грн заборгованості зі сплати аліментів 28 березня 2023 року.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку пені за період з 01.01.2020 року по 30.04.2021 року, яку вона просить стягнути з відповідача, становить 134 200 грн.

Суд погоджується з позицією відповідача, що така вимога суперечить положенням ст.196 Сімейного кодексу України стосовно розміру пені не більше 100% заборгованості, яка згідно з розрахунком заборгованості у зазначеному періоді складає 80 000 грн.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2022 року у справі № 711/679/21.

Наданий позивачем розрахунок пені є неправильним, оскільки суперечить положенням ст.196 СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України поза межами строку позовної давності.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 20, 195, ч.1 ст. 196 Сімейного Кодексу України, п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст. ст.10, 11, 60, 79, 81, 84, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей, адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: Андрій ВОЛЧКО