Провадження № 2/752/5473/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП, -

встановив:

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лабик Р.Р. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з цивільним позовом до до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП.

Звертаючись, із вказаним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва, позивач посилався на положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України, проте суддя не погоджуються із вказаними доводами з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, «Мельник проти України» від 28.03.2006.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 59548,72 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача.

Разом з тим, заподіювачем шкоди є водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на час настання ДТП не була застрахована.

Страховик МТСБУ не є заподіювачем шкоди, а має законодавчий обов`язок по здійсненню виплати страхового відшкодування.

Такі правовідносини стосуються не відшкодування шкоди, оскільки страховик цієї шкоди не заподіював, а стосуються стягнення зі страховика страхового відшкодування, що також підтверджується і самим змістом позовних вимог.

Таким чином, на виниклий спір не розповсюджуються положення ч. 3 ст. 28 ЦПК України щодо альтернативної підсудності, адже в даному випадку вирішенню підлягають вимоги не про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП з винної особи, а стягнення страхового відшкодування зі страховика заподіювача шкоди.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження Моторно (транспортного) страхового бюро України зареєстровано у м. Київ, Русанівський бульвар, 8, що не відноситься до Голосіївського районного суду м. Києва.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Так, на виконання вимог даної норми закону був зроблений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації.

Відповідно до інформації наданої суду Відділом, вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09.10.1969 року по 07.05.2021 року була зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України прийняте судом рішення з порушенням правил територіальної підсудності є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи викладені обставини та зазначені норми процесуального закону суддя приходить до висновку про те, що позовна заява не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва і відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва, а тому справа має бути передана на розгляд цього суду за загальними правилами підсудності, передбаченими ч. 2 ст. 27 ЦПК України за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 258, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок ДТП передати на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва (м. Київ, вул. Сергієнка,3)

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.В.Машкевич