Справа № 643/6338/23
Провадження № 2/643/2595/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря Іщенко Ю.Д.

представника позивача адвоката Кошарновської С.Л.

представника відповідача Рєзанова А.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

22.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки позивач зі своїм померлим чоловіком постійно мешкала за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі яка була придбана ними у лютому 2016 року і належить їм у рівних долях по 1/2 кожному, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за її глибоким переконанням та зважаючи на норми частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, позивач добросовісно вважала, що саме на цій підставі вона й набула автоматично права на спадкування майна свого померлого чоловіка. Всі спадкові процедури вона хотіла владнати одразу після її одужання. Про відмову від спадщини у встановленому законом порядку позивач не заявляла, до того ж і не мала ані наміру, ані такої можливості. Після звернення позивача до нотаріуса у березні 2023 року, їй було повідомлено, що вона пропустила термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не мала можливості своєчасно подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у зв`язку з наступним. Її чоловік 20 жовтня 2021 року захворів на гостру респіраторну хворобу COVID-19, ускладнену важким перебігом двосторонньої пневмонії. Хвороба тривала приблизно з 20 по 29 жовтня 2021 року, що підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного хворого з Медичного центру «ОН Клінік Харків», результатами аналізів та МКТ органів грудної клітини, та аналізів на РНК 2019 коронавірус (2019-n CoV). Лікування проходило по протоколу, навіть з позитивними результатами, але 29 жовтня 2021 року стан його здоров`я значно погіршився, лікарі швидкої допомоги, яку вони змушені були викликати, прийняли рішення щодо необхідності госпіталізації чоловіка позивача і екіпажом Швидкої допомоги він був доставлений до КНП «МКЛ №8» Харківської міської Ради. Незважаючи на всі спроби вжиті лікарями для збереження життя чоловіка позивача, коронавірусна хвороба дала ускладнення на серце і ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер. В цей же час, разом із чоловіком позивач також хворіла на коронавірусну хворобу та проходила обстеження і отримувала лікування в Медичному центрі «ОН Клінік Харків», що також підтверджується результатами аналізів, МКТ органів грудної клітини, та перебіг її захворювання був можливо не у такій гострій, але у достатньо важкій формі, та наслідки коронавірусної хвороби проявилися дуже швидко. В цілому її хвороба продовжувалась приблизно до грудня 2021 року, після чого вона відчула начебто полегшення, але, на жаль, невдовзі виявилося, що це було лише тимчасове покращення її самопочуття. Крім того, після смерті чоловіка позивача вже ІНФОРМАЦІЯ_3 також померла її мати, що без сумнівів ще погіршило стан її здоров`я. Через незрозумілу для неї слабкість, відсутність фізичних сил позивач продовжувала отримувати лікування, постійно відвідувала, або в силу свого фізичного стану тримала зв`язок зі своїм лікарем в телефонному режимі, яка надавала їй рекомендації щодо лікування та реабілітації після перенесеної хвороби. У неї проявився цілий «букет» захворювань, про які до коронавірусної хвороби вона навіть і не знала. В середині грудня 2021 року, після її чергового звернення до терапевта та проведення обстеження у неї виявлено стенокардію з проявами кардіосклерозу та було визначене лікування, потім, пішли інші ускладнення. У січні діагностовано гіпертонічну хворобу II ступеня, а у лютому 2022 року прояви хвороби ускладнились і знову лікарем проведено корекцію лікування та прийому лікарських препаратів. 24 лютого, в силу відомих всім подій, позивач хоч і не мала достатніх фізичних сил, але після спілкування з рідними, змушена була евакуюватися з м. Харкова у зв`язку з початком активних бойових дій та масованих обстрілів міста Харкова та Харківської області. Дорога вдалася дуже важкою, вони їхали з численними зупинками через стан її здоров`я, і тільки за тиждень було винайдено місце, де склалась можливість зупинитись на постійній основі - в селищі Славське Львівської області. Там 10 березня 2022 року позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи, знайшла житло та продовжила лікування. На початку березня 2022 року вона захворіла на гостру респіраторну хворобу і знов лікування, тривала подорож та, мабуть, нервове виснаження знов підірвали її здоров`я. Може ще на стан її здоров`я вплинула зміна клімату - бо все ж таки є різниця між кліматичними умовами у Харкові та у Львівській області. На жаль швидкого одужання не відбулося, і протягом наступного часу позивач знов проходила лікування, простудні захворювання змінювалися чимось іншим, з`явилися головні болі та запаморочення і так продовжувалось до кінця 2022 року та у січні, лютому та березні 2023 року, вона постійно потребувала нагляду лікаря і постійно була з нею на зв`язку. Час спливав, а самопочуття не покращувалось, і позивач вирішила змінити звичний режим і бувати більше на природі - бо сніг потроху сходив і ставало вже не так слизько. 23 березня 2023 року позивач вийшла з дому на прогулянку, у неї запаморочилося в очах, вона втратила рівновагу, впала та сильно пошкодила собі руку. Оскільки не розуміла на скільки було серйозним її падіння, то сподівалась, що біль та набряк почнуть вщухати. 24 березня 2023 року вона звернулась до лікаря-травматолога. При проведенні рентгену з`ясувалось, що у неї стався перелом кісток зі зміщенням, та наклали гіпс. 07 квітня 2023 року під наглядом свого сина відвідала лікаря травматолога, який повідомив про те, що гіпсову пов`язку можна буде зняти лише через місяць. Загальний стан здоров`я трохи покращився, але вважає, що у зв`язку з тим, що більше ніж через рік вона повернулася до рідного дому та все ще приймала препарати, час від часу у неї ставалися запаморочення, із дому самостійно вона практично не виходила. Постійно була на зв`язку зі своїм сімейним лікарем, виконувала її призначення, приймала препарати і навіть гіпсову пов`язку зняла самостійно, щоб не йти в черговий раз до травматолога. Дані факти підтверджуються довідками з медичної карти амбулаторного хворого Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 20» Харківської міської ради, висновками МКТ, ЕКГ. У травні 2023 р. позивач звернулася щодо відкриття спадщини до нотаріуса. В прийнятті заяви та відкритті спадкової справи їй було відмовлено з причини пропуску строків для прийняття спадщини. У зв`язку з цим позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовними вимогами про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням причин пропуску, які не залежали від її волі і були спричинені обставинами, які виникли у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації, веденням бойових дій та масованими обстрілами міста Харкова та області, необхідністю евакуації для збереження свого життя та тривалу хворобу з тяжкими наслідками для її здоров`я, і вважає за можливе визнати причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини поважними і надати для цього додатковий строк. Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які у встановлений законом строк спадщину не прийняли та на неї не претендують.

Ухвалою суду від 14.07.2023 позовна заява залишалася судом без руху.

Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження по справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року витребувана з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори спадкова справа № 253/П/23 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Представник позивача адвокат Кошарновська С.Л. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 відзив на позовну заяву не надав, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що невірно визначений суб`єктний склад цивільного позову, Харківська міська рада не є належним відповідачем у справі, позивач не була зареєстрована разом з померлим, а зареєстровані з померлим були неповнолітні онуки, які фактично прийняли спадщину.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 направили суду заяви, в яких підтримали позовні вимоги своєї матері ОСОБА_1 , на спадщину не претендують, з заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори не зверталися.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цієї справи, спадкової справи №253/П/2023 та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про смерть, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 6, 39).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 70,7 кв.м, частки квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 83,2 кв.м, житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_6 .

Спадкоємцями першої черги за законом є: позивач ОСОБА_1 та треті особи сини померлого ОСОБА_5 , 1977 року народження, ОСОБА_3 , 1978 року народження, що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження та паспортів (а.с. 40, 42-43, 44, 46-50).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2023/П державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори І.Лакіза відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_4 , на підставі того, що спадкоємець протягом строку на прийняття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та вважається такою, що не прийняла спадщину (а.с.62).

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

З 29.06.2022 діють нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Так, п. 3 постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, 25.01.2023 Верховний Суд у справі № 676/47/21 зробив наступний висновок.

Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч.2 ст. 4 ЦК України).

Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином, можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 в справі № 490/7071/16-ц (провадження № 61-25815св18).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Отже, виходячи із вказаної правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковими для застосування, позивач, звернувшись 13.07.2023 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропустила шестимісячній строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини після смерті батька і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає, що разом із чоловіком хворіла на коронавірусну хворобу, із введенням воєнного стану на території України, а також ведення бойових дій на території м. Харкова, вона вимушена була виїхати за межі міста Харкова до Львівської області та повернулася до м. Харкова навесні 2023 року.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено, поміж іншим, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Введення воєнного стану на території України, постійний обстріл міста Харкова у період з 24.02.2022 і по день звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є загальновідомою обставиною, а також виїзд позивача за межі міста Харкова, слід розцінювати як об`єктивну перешкоду, яка істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наявність зазначених позивачем обставин свідчить про те, що у неї були поважні причини, пов`язані з істотними труднощами на вчинення дій щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», оцінку якої було надано Верховним Судом, про що зазначено вище у рішенні, встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці.

Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (статті 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 264-265, 268, п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 , додатковий строк у два місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Харкові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складений протягом десяти днів.

Суддя Харченко А.М.