справа № 619/971/23
провадження № 2/619/118/23
22 червня 2023 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Калиновської Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Як вказує позивач, відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань за договором позики, заходів щодо повернення боргу не вжив та позику у визначені договором позики, додатковою угодою №7 та розпискою від 18.01.2022 строки позивачу не повернув. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього договором позики зобов`язань та повернення боргу. Відповідно до договору позики та додаткової угоди №7, враховуючи, що відповідач не здійснював погашення заборгованості, останній мав сплатити: до 19.11.2021 103680,00 грн (еквівалент 3840,00 доларів США). Інфляційні збитки за вказані періоди складають 3668,54 грн. Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 818,08 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 194918,00 грн. Отже, сума основного боргу, станом на дату часткового погашення заборгованості, становила 153216 (сто п`ятдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн. 00 коп. (3840,00 доларів США*39,90 грн). Таким чином, сума заборгованості за договором позики станом на 26.12.2022, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 352620 (триста п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять) грн. 62 коп. (153216,00 грн + 3668,54 грн + 818,08 грн + 194918,00 грн).
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи не з`явився в судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст.16 ЦК України способами.
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана позичальником в повному обсязі до моменту підписання договору.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 договору позики, становив 19 жовтня 2019 року включно.
Згідно п.8 договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою.
Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Згідно п.п.11, 12 договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна автомобіля TOYOTA модель COROLLA, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, тип легковий седан, колір сірий, державний номер НОМЕР_2 , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 19.07.2019, ТСЦ 6341.
Відповідно до п.13 договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку.
Відповідно до п. 15.2. договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики).
Відповідно до п.15.3 договору позики, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни.
Згідно п. 15.4. договору позики, у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неповерненням позики та неможливістю позичальником виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 23 жовтня 2019 року до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.1.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 19.01.2020 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №2 від 21 січня 2020 року до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.1.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №2, становив 19.04.2020 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з неповерненням позики, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №3 від 18 травня 2020 року до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.1.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №3, становив 19.07.2020 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку з отриманням додаткової суми позики, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №4 від 31 липня 2020 року до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.1.
Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 106982,40 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,86 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 3840,00 доларів США.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №4, становив 19.11.2020 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку неповерненням позики, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №5 від 30 листопада 2020 року до Договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.1.
Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 110208,00 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28,70 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 3840,00 доларів США.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №5, становив 19.03.2021 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку неповерненням позики, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №6 від 31 березня 2021 року до Договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.
Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 107328,00 грн., що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,95 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 3840,00 доларів США.
Згідно п.3 додаткової угоди №6 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №6, становив 19.07.2021 включно.
Відповідно до ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, у зв`язку неповерненням позики, неможливістю позичальника виконати свої зобов`язання в повному обсязі у визначені договором позики строки та зміною курсу долару США, за домовленістю сторін додатковою угодою №7 від 11 серпня 2021 року до договору позики були внесені зміни в п.1, 5, 6.
Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 103680,00, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,00 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 3840,00 доларів США.
Згідно п.3 додаткової угоди №7 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані позикодавцем позичальнику в день підписання даної угоди.
Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №7, становив 19.11.2021 включно.
У зв`язку неповерненням позики у строки, визначені додатковою угодою №7 від 11.08.2021, позичальник та позиковдавець 18.01.2022 узгодили іншу кінцеву дату поверення позики. Так, за домовленістю сторін кінцева дата повернення позики була визначена 19.03.2022.
Факт отримання позики, а також зазначені домовленості, підтверджуються розпискою від 18.01.2022, написаною власноруч позичальником.
Відповідно до зазначеної розписки, у власність позичальника було передано грошові кошти у сумі 109056 (сто дев`ять тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28,40 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 3840 (три тисячі вісімсот сорок) доларів США 00 центів.
Інші умови договору позики та додаткової угоді №7 до договору позики, в тому числі щодо нарахування штрафних санкцій, залишился без змін.
Відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань за договором позики, заходів щодо повернення боргу не вжив та позику у визначені договором позики, додатковою угодою №7 та розпискою від 18.01.2022 строки позивачу не повернув.
Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього Договором позики зобов`язань та повернення боргу.
Викладені обставини підтверджуються наступними доказами: Договором позики №19/07/19-10 від 19 липня 2019 року; Додатковою угодою №1 від 23.10.2019 до Договору позики; Додатковою угодою №2 від 21.01.2020 до Договору позики; Додатковою угодою №3 від 18.05.2020 до Договору позики; Додатковою угодою №4 від 31.07.2020 до Договору позики; Додатковою угодою №5 від 30.11.2020 до Договору позики; Додатковою угодою №6 від 31.03.2021 до Договору позики; Додатковою угодою №7 від 11.08.2021 до Договору позики; Розпискою про отримання грошових коштів від 18 січня 2022 року; Договором застави транспортного засобу від 19 липня 2019 року; Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики і до теперішнього часу в повному обсязі не виконав свої обов`язки, порушивши умови договору позики та ч.1 ст. 1049 ЦК України щодо строків повернення суми боргу, завдавши таким чином матеріальні втрати позивачеві.
У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів у позику, зобов`язання та розмір суми, що підлягає поверненню у визначену в ній дату, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.
Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.
Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України п. 18.
Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до договору позики та додаткової угоди №7, враховуючи, що відповідач не здійснював погашення заборгованості, останній мав сплатити: до 19.11.2021 103680,00 грн (еквівалент 3840,00 доларів США).
Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період, [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 3668,54 грн.
Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами. Дата початку нарахування: 20.11.2021. Дата закінчення нарахування: 23.02.2022. Відсоткова ставка:3% річних. Розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]. Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період складає 818,08 грн.
Пунктом 10 договору позики також визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання».
Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків».
З урахуванням вимог чинного законодавства та умов договору позики, сума пені у розмірі 1% від суми займу (103680,00 грн.) за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за договором позики з додатковою угодою №7 складає: 194918,00 грн. Розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів], Вказаний відсоток: 1% на день.
Згідно зі статтею 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
За змістом статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. У разі визначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, зважаючи на викладене, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.
Відповідно до додаткової угоди №7, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому на день здійснення платежу за цим договором.
Враховуючи, що позика не повернута до цього часу, та оскільки відповідач не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором та розпискою, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США на день подання позову.
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» курс гривні до долара США станом на 09.02.2023 (дата подачі позову) становить 39,90 грн.
Отже, сума основного боргу, станом на дату часткового погашення заборгованості, становила 153216 (сто п`ятдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн. 00 коп. (3840,00 доларів США*39,90 грн).
Таким чином, сума заборгованості за договором позики станом на 26.12.2022, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 352620 (триста п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять) грн. 62 коп. (153216,00 грн + 3668,54 грн + 818,08 грн + 194918,00 грн).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ч.7 ст.81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних витрат, 3% річних та пені за несвоєчасне повернення позики знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гупала Р.М. та ордер, виданий адвокатом.
Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних.
Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає частково доведеним матеріалами справи витрати позивача на правничу (правову) допомогу, враховуючи, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.15, 16, 192, 526, 625-627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 77, 76, 81, 133, 137, 141, 174, 178, 187, 259, 263-65, 268, 273,280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики №19/07/19-10 від 19.07.2019 у сумі 352620 (триста п`ятдесят дві тисячі шістсот двадцять) грн. 62 коп., з яких: 153216,00 грн сума основного боргу; 3668,54 грн інфляційні збитки; 818,08 грн 3% річних; 194918,00 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Л. В. Калиновська