Справа № 307/3657/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів:Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

за участю секретаря: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2022 року у складі судді Гримута В.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Дніпрофінансгруп" та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 10.09.2020 року,-

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом до відповідачів.

Позов мотивовує тим, що вона є власником нерухомого майна № РРП 244 та № РРП 244.

Вказані об`єкти нерухомого майна утворені в результаті поділу об`єкта нерухомого майна РРП № 244 набутого на підставі договору купівлі-продажу № 847 від 14.06.2018 від ОСОБА_2 .

Об`єкт нерухомого майна РРП № 244 утворено внаслідок поділу об`єкту нерухомого майна № РРП 4.

Вважає, що договір від 10.09.2020 підлягає визнанню судом недійсним на підставі 205 ЦК України, оскільки в момент його укладення було порушено норму ст. 203 ЦК України.

Згідно норми ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зареєстрована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин).

Договір від 10.09.2020 не відповідає вимогам норми ст. 203 ЦК України оскільки він суперечить змісту ЦК України та не направлений на настання реальних наслідків, ним обумовлених, оскільки: на момент укладення оспорюваного правочину, його предмет перестав існувати - майнові права на об`єкт нерухомого майна № РРП 4 перестали існувати у відповідності до норм ст. 334 ЦК України ще 11.05.2018; на момент укладення оспорюваного договору, його предмет не належав відповідачу ПАТ «Дельта Банк» - продавцю оспорюваного правочину, що є порушенням вимоги ч. 1 ст. 656 ЦК України - предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; оскаржуваний договір в частині свого предмету суперечить нормі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Аналізуючи викладені вище норми та зі стст. 177, 190 ЦПК України за договором купівлі-продажу майнових прав покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще існуюче майно, що можуть виникнути у майбутньому, або складові частини існуючого права власності.

Однак, у випадку оскаржуваного договору предметом його стали майнові права на об`єкт нерухомого майна, який вже перестав існувати, крім того, на момент укладення оскаржуваного договору його продавець, ПАТ «Дельта Банк» не набув права власності на об`єкт нерухомого майна з № РРП 4 у відповідності до норм ст. 334 ЦК України, а тому такий договір за своїм змістом суперечить ЦК України.

Майнові права передані за вказаним договором не будуть реалізовані ніколи, а тому укладення такого договору не є направленим на настання реальних наслідків, що ним обумовлені. Також вказано, що згідно змісту п.п. 2.2., 2.3. оспорюваного договору покупець ТОВ «Дніпрофінансгруп» підвередив те, що він чудово обізнаний з усією інформацією, щодо придбаних майнових прав та усвідомлює всі правові наслідки. Викладене в свою чергу доводить, той факт, що ТОВ «Дніпрофінансгруп» на момент укладення оскаржуваного договору був обізнаний та усвідомлював неможливість реалізації придбаних майнових прав у спосіб, визначений п. 1.1. такого договору.

З врахуванням наведеного просила визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності від 10.09.2020 №1561.

Рішенням рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2022 року заявлений позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності щодо торгово-офісного комплексу площею 914.4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , від 10.09.2020 року, зареєстрований у реєстрі № 1561, укладений між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» та приватного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «ДельтаБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати дане рішення суду та закрити провадження у справі, оскільки такий спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою підписаною Петренко Г. від 29.08.2022 року на підставі ст. 362 ЦПК України, оскільки ордер на представництво АТ «Дельтабанк» адвокатом Петренко Г. не надано, а додана довіреність не є доказом підтвердження її повноважень.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кукарека К.С. просить апеляційну скаргу залишити без задовлення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.375 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у задоволенні клопотання адвоката Кукареки К.С. в інтересах ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження відмовлено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками не може погодитись колегія суддів, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, 28 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1744, за умовами якого у рахунок задоволення вимог іпотекодержателя банк набув у власність нерухоме майно: торгово-офісний комплекс, загальною площею 914,4 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0498 га, кадастровий номер :07:007:0046, цільове призначення - для комерційного використання, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року у справі №307/2993/16-ц позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено та витребувано із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь АТ «Дельта Банк» торгово-офісний комплекс, загальною площею 914,4 кв.м та земельну ділянку, площею 0,0498 га (кадастровий номер :07:007:0046, для комерційного призначення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .), яке згідно договорів купівлі-продажу від 11 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойкою Н.М. зареєстрованих у реєстрі за № 1644 та № 1645 було придбано ОСОБА_5 від ТОВ "МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД)", яке набуло ТОВ "МЕГНА ГРУП ІНДУСТРІЯ-УК (МГОЛД)" на підставі підробленого рішення Апеляційного суду Київської області від 05.12.2015 року.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Дельта Банк» відмовлено.

Після цього, позивачка ОСОБА_1 купила частину будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно договору купівлі - продажу від 14.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сойкою Н.М. за реєстром №847, купила частину земельної ділянки площею 0.0266 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 12), об`єкт нерухомого майна площею 914.4 м.кв., розташований на земельній ділянці кадастровий номер - :07:007:0046 - закрито в результаті його поділу 11.05.2018 року.

Постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2018 року скасовано, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2017 року залишено в силі.

10.09.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» (продавець) та ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (покупець), укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстром № 1561.

Відповідно до п. 1.1. цього договору продавець передає покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права щодо нерухомого майна: торгово-офісного комплексу, загальною площею 914.4 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4, право власності на яке виникло у продавця на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 28.02.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1744; рішення Тячівського районного суду від 02.10.2017 та постанови Верховного Суду від 10.06.2020 року по справі № 307/2993/16, які є відмінними від права власності та які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, а саме: визнання права власності на нерухоме майно; визнання правочину щодо припинення права власності продавця недійсним; припинення дії третіх осіб, яка порушує паво власності; відновлення становища яке існувало до порушення прав продавця; відшкодування збитків, витрат, а також інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; та інші майнові права які пов`язані з виникненням, обмеженням та припиненням права власності продавця на нерухоме майно, зокрема, але не виключено: витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; оскарження у судовому порядку недійсності правочину за яким продавцем було набуто право власності на нерухоме майно або припинено / обтяжено право власності на нерухоме майно; звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень, на підставі майнових прав, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись органів нотаріату, міністерства юстиції та його територіальних органів, суб`єктів державної реєстрації прав, державних реєстраторів; набуття у власність нерухомого майна, а також інші права, що випливають з майнових прав щодо нерухомого майна, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому у зв`язку із встановленням обставин неправомірності припинення права власності продавця на нерухоме майно, або скасування рішенням судів про недійсність правочинів на підставі яких продавець набув право власності; отримання грошових коштів / відшкодування вартості нерухомого майна за наслідками недійсності / нікчемності правочинів на підставі яких право власності на нерухоме майно було набуто продавцем; інші права, що пов`язані або випливають із правочинів, на підставі яких виникло / існувало право власності продавця на нерухоме майно; пред`явлення позову про визнання права власності покупця, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, з подальшою реєстрацією права власності за покупцем; стягнення понесених судових витрат.

Згідно із п. 1.2, 1.3 покупець сплачує проавцю за мйнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору.

Відповідно до висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 23.03.2021, під час розгляду скарги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» щодо дій пов`язаних з державною реєстрацію права власності на будівлі торгово-офісного комплексу, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , земельні ділянки за кадастровими номерами :07:007:0228 та :07:007:0229, було встановлено, що на дати прийняття оскаржуваних рішень (дій) від 14.06.2018 та 22.06.2020, у скаржника були відсутні майнові права на вищезазначені об`єкти нерухомого майна, а відтак і не могли бути порушені в результаті прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч.1 ст 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 ст. 628 ЦК України)

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 ст.655 ЦК України, встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. (ст.656 ЦК України.)

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17). Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 360/1193/17.

Отже обраний позивачем спосіб захисту обов`язково має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із означених умов унеможливлює задоволення позову. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, вправі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. А саме коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, внаслідок чого вона здатна буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

Позивачка ОСОБА_1 не є стороною оспрюваного правочину.

У поданому позові позивачка оспорює укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» договір купівлі-продажу майнових прав, відмінних від права власності від 10.09.2020року за реєстром № 1561 обґрунтовуючи його тим, що вона володіє, користується та ропоряджається нерухомим майном - частиною будівлі та частиною земльної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які утоворилися внаслідок поділу об`єкту нерухомого майна торгово-офісного комплексу, загальною площею 914,4 кв. м, та земельної ділянки площею 0,0498 га, кадастровий номер :07:007:0046 за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на підставі оспорюваного договору вчиняє дії направлені на привласнення вказаного нерухомого майна позивачки шляхом безпідставного звернення до Міністерства юстиції України з метою скасування реєстрації права власності позивачки на належне їй майно.

Колегія суддів вважає, що наведені обставини не доводять, що позивачка має майновий інтерес у оспрюваному договорі, оскільки права позивачки оспрюваном догором не порушено, і такі шляхом оспорення договору ніяк не можуть бути відновлені або іншим чином захищені, а наслідки недійсності оспорюваного правочину - приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме сторони договору мали до вчинення правочину, аж ніяк не впливають на законну реалізацію позивачкою своїх прав. Крім того, спосіб захисту у вигляді визнання недісним оспорюваного договору, який обрала позивачка, виходячи із обставин, якими обґрунтовано позов, не є належним та ефективним.

Таким чином, позивачкою, відповідно до ст.ст 13, 81 ЦПК України, не доведено, що оспорюваним договором порушенні її законні права та інтереси

Відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивачки є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, та виключає необхідність суду до перевірки правочину на його відповідність вимогам законодавства (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18).

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та необґрунтовано задовольнив заявлений позов.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження з підстав, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду, оскільки в даному випадку позивачка, як фізична особа звернулася до суду за захистом свого цивільного права - права власності на належне їй нерухоме майно, яке набуте нею як фізичною особою за цивільно - правовим договором, а тому, виходячи із суб`єктного складу правовідносин, предмету спору та характеру спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2022 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: