КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/770/23 Головуючий у І інстанції - Журибеда О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Вакуленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити йому відсоток аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , який установлений договором про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. від 20 вересня 2020 року та зареєстрованим у реєстрі за №564 з 25% до 12,5%.

В обґрунтування позову зазначав, що 08 серпня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

30 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бахмут І.М., відповідно до умов якого позивач виплачує на користь відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі, рівній 25% від грошового забезпечення або будь-якого іншого доходу щомісяця.

Посилався на те, що на даний момент у позивача є ще троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від шлюбу з ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від шлюбу з ОСОБА_7

03 грудня 2022 року договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який був зареєстрований за №857 по домовленості з ОСОБА_5 , внесено зміни державним нотаріусом 21 КДНК Зубченко Л.С., відповідно до яких сплата аліментів здійснюється батьком в твердій грошовій сумі, рівній 12,5% від грошового забезпечення щомісяця, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Зауважував, що оскільки у нього на утриманні перебуває вже четверо дітей та дружина ОСОБА_7 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, він намагався з відповідачем домовитись про зменшення відсотку аліментів та внесення відповідних змін, однак відповідач відмовилася.

Зазначив, що станом на час пред`явлення позову його грошове забезпечення складає 32 103, 96 грн та 30 000 грн надбавка.

У зв`язку з викладеним, наголошував, що на даний час у нього відбулися зміни в сімейному стані у зв`язку з появою ще двох дітей та аліменти на третю дитину, які позивач виплачує згідно з договором.

На підставі викладеного, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У мотивування скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що під час слухання справи не встановлено змін матеріального стану позивача, як платника аліментів, після укладення договору не відповідає правовому висновку у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22 та фактичним обставинам справи.

24 жовтня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вказує, що сімейний стан позивача з 2020 року різним чином видозмінювався, але постійно на його утриманні перебували 4-5 осіб. Дохід апелянта також змінювався, але з 2020 року був стабільним і лише збільшувався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом під час слухання справи не встановлено зміни матеріального стану позивача, як платника аліментів, після укладення договору.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 08 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб про, що складено відповідний актовий запис №857, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Від даного шлюбу у сторін народилась дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 січня 2021 року шлюб між сторонами розірвано.

30 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М.

Згідно пункту 1.2. вказаного договору, у відповідності зі статтею 160 СК України, сторони досягли згоди про те, що у випадку розірвання шлюбу неповнолітня донька проживатиме з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4.3. договору, сплата аліментів здійснюється батьком в твердій грошовій сумі, рівній 25% від грошового забезпечення або будь-якого іншого доходу щомісяця.

Також судом установлено, що позивач має від попереднього шлюбу з ОСОБА_9 спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку утримує відповідно до змін та доповнень до договору про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчених 21 Київською державною нотаріальною конторою 08 квітня 2016 року за реєстровим №857 від 03 грудня 2022 року, шляхом сплати аліментів в твердій грошовій сумі, рівній 12,5% від грошового забезпечення, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Як убачається з довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 , на посаді військовослужбовця з жовтня 2020 року по квітень 2023 року останньому нараховано в загальному розмірі 1 295 558, 87 грн. До того ж, позивач сам зазначив, що його грошове забезпечення складає 32 103, 96 грн та 30 000 грн надбавка.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилося двоє синів від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182 СК України).

Аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20.

Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19).

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу.

Як зазначено вище, згідно довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 , на посаді військовослужбовця з жовтня 2020 року по квітень 2023 року останньому нараховано в загальному розмірі 1 295 558, 87 грн. До того ж, позивач сам зазначив, що його грошове забезпечення складає 32 103, 96 грн та 30 000 грн надбавка.

При цьому, судом першої інстанції встановлено погіршення стану здоров`я відповідача, що вимагає значних матеріальних витрат та впливає на матеріальне становище дитини (консультативний висновок від 07 лютого 2022 року, виписка з медичної картки амбулаторного хворого №5676, патогістологічне дослідження від 31 січня 2022 року, виписка з інформації про госпіталізацію).

Крім того, стаття 651 ЦК України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін.

Позивач не надав доказів, що після зміни його матеріального стану (на його думку) він звертався до ОСОБА_2 щодо можливості внести зміни в договір в частині визначеного розміру аліментів, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час слухання справи не встановлено зміни матеріального стану позивача, як платника аліментів, після укладення договору.

Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник