ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 573/1193/21 Номер провадження 22-ц/814/2290/23Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Дорош А.І.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Грищука Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Городівського О.А., повний текст судового рішення виготовлено - 10 жовтня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумської області, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Білопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 19.07.2021 року роз`єднано відповідні позовні вимоги. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 23.07.2021 року позов про позбавлення батьківських прав направлено за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав мотивовані тим, що сторони являються батьками двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їхніми справами, життям та станом здоров`я. Позивач стверджує, що діти знаходяться на її повному утриманні. Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи викладене ОСОБА_1 вбачала підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено необхідність вжиття судом такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав і відповідність його інтересам дітей.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушенн щодо дитини.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що тимчасова окупація населеного пункту де проживає позивач разом з дітьми унеможливлювала виконання відповідачем його батьківських обов`язків за місцем проживання дітей є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 стверджує, що висновки суду, що позивач створює перешкоди відповідачу у спілкуванні з дітьми є необґрунтованими та не відповідають дійсності, тобто судом допущена невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не врахована поведінка відповідача під час розгляду справи у суді, а саме те, що відповідач знаючи, що на розгляді у Миргородському міськрайонному суді Полтавської області знаходиться справа про позбавлення його батьківських прав, проявляючи байдужість до розгляду вказаної справи виїхав на проживання за кордон в Республіку Польща. Вказана обставина свідчить про байдужість відповідача до результату розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, та доводить факт, що ОСОБА_2 не цікавиться долею дітей.

Судом першої інстанції не врахованого того, що сплачувати аліменти відповідач розпочав лише після надходження до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав. На час подання до суду першої інстанції позовної заяви про позбавлення батьківських прав у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей у розмірі 20 605, 46 грн.

Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав було складено та затверджено 02 червня 2021 року. У вказаному висновку органу опіки та піклування жодних тверджень, що відносини батька з дітьми можуть бути нормалізовані не зазначено.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що сімейних зв`язків між відповідачем та його неповнолітніми дітьми не існує та відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а поведінку відповідача можна розцінювати як умисне ухилення відповідача від виховання ним дітей, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Грищука Д.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 ) 12.08.2005 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, атовий запис № 247.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.13).

Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.15) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 (а.с.16).

05 грудня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище « ОСОБА_1 » (вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 від 05 грудня 2015 року (а.с.14).

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 разом з дітьми змінила своє місце проживання, та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.19).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1159 грн. щомісячно,з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 14.11.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до виконавчого листа, який виданий Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 15.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти, на користь ОСОБА_1 , для утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1159 грн. - щомісячно, з індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 14.11.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.17). В провадженні Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадженні № НОМЕР_4, в рамках якого, станом на квітень 2021 року значиться заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 20605,46 грн.(а.с.18).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області № 284 від 02 червня 2021 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-22).

Відповідно до довідки Миколаївської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 01-27/79 від 08.04.2021 р. ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дітей: ОСОБА_4 , учениці 4-А класу Миколаївської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів та сина ОСОБА_3 , учня 9-Б класу Миколаївської спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня. За період навчання з 01.09.2015 по час видачі довідки ОСОБА_2 батьківські збори не відвідував, з класним керівником не контактував (а.с.23).

Відповідно до характеристик, які видані Миколаївською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів на ОСОБА_4 , ОСОБА_3 їхній батько не бере участі у їх навчанні та вихованні (а.с.24-25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для застосування крайнього заходу, а саме позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, Верховний Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

При дослідженні висновку органу опіки та піклування встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської селищної ради 25.05.2021 року ОСОБА_2 був присутній та комісії повідомив, що станом на 25.05.2021 р. не може допомогти сину ОСОБА_3 та доньці ОСОБА_4 , так як не працює та на утриманні має ще одного малолітнього сина від цивільної дружини - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але підтверджуючих документів членам комісії не надав.

Стороною відповідача також подано докази сплати заборгованості з аліментів, яка існувала на момент квітня 2021 року. Так, згідно дублікатів квитанцій, відповідачем 12.05.2021 року сплачено 1200 грн, 06.04.2021- 1200 грн, 07.07.2021 року 11200 грн, 08.06.2021 року 1200 грн, 07.09.2021 року 1200 грн., 09.08.2021 року 10100 грн., 05.11.2021 року 1200 грн, 08.10.2021 року 1200 грн., 05.11.2021 року -1200 грн (а.с.69-71).

Вищевказане свідчить про його зацікавленість у долі дітей і бажання вирішити питання щодо спілкування з дітьми. Дані обставини позивачкою не спростовані.

З матеріалів справи, а саме з листа Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» вбачається, що саме у вказаний період - 06.08.2021 р., відповідач перебуває на обліку у лікаря онколога та проходив лабораторні дослідження. (а.с.67-68).

Отже, враховуючи вищевказані обставини справи суд першої інстанцій зробив правильний висновок, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували винну поведінку відповідача щодо виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, місцевий суд, зважаючи на встановлені належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, а також враховуючи принципи диспозитивності, змагальності та пропорційності, а також зважаючи на найкращі інтереси дітей, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

А.І. Дорош