Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Іванова А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Бота О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Баранинської сільської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Баранинської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування в шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19 грудня 2014 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між ними розірвано.

Зазначає, що відповідачка після розірвання шлюбу виїхала за кордон, доглядом та вихованням дитини не займається. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на повному його утриманні. Виключно він піклується про їх дитину, займаються її вихованням та утриманням

Вважає, що така поведінка відповідачки, свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню.

Пояснює, що відповідачка оформила нотаріальну заяву, про те, що вона не заперечує стосовно позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що колишньою дружиною свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, а перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, вона має усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя.

Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, зокрема шляхом виклику останньої через вебпортал Судова влада України, відзив на позовну заяву не подала, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Баранинської сільської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2014 року між ними було розірвано (справа № 308/13672/14-ц).

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 30.09.2013 року виконкомом Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком значиться ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії довідки, виданої Баранинською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області № 792 від 09.08.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно картотеки реєстраційного обліку, зареєстрований та проживає за адресою батька.

Судом також встановлено, що 09.08.2023 ОСОБА_2 , у приватного нотаріуса була складена та підписана заява, про те що вона, діючи добровільно, без будь якого тиску, не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування Баранинської сільської ради від 30.10.2023 року за № 1041, орган опіки та піклування Баранинської сільської ради вважає що є підстави для позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із висновку слідує, що на засідання комісії ОСОБА_2 не з`явилася, оскільки вже тривалий час перебуває на заробітках за кордоном, тому під час засідання комісії з нею зв`язалися за допомогою телефонного інтернет-зв`язку, для того щоб з`ясувати її ставлення до порушеного ОСОБА_1 питання. ОСОБА_2 повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 .

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, не піклується про нього, не забезпечує матеріально.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, висновок органу опіки та піклування Баранинської сільської ради та в інтересах майбутнього неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 13, 89, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд А.П. Іванов