Справа 932/5580/23
Провадження 2о/932/125/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області.

В обґрунтування вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Містки, селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області помер його брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зв`язку з тим, що брат помер на тимчасово окупованій території України, ним було отримано свідоцтво про смерть, видане Сімферопольським районним відділом РАЦС №2 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим 23.03.2023 року. Встановлення зазначеного факту для нього має юридичне значення, оскільки він отримає можливість зареєструвати смерть брата відповідно до норм діючого законодавства України та отримати відповідне свідоцтво про смерть.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою судді від 15.06.2023 року відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання.

Заявник у судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

За правилами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

У відповідності до положень ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до п. 13 постанови № 5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був братом заявника у справі ОСОБА_1 .

Родинні відносини заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підтверджуються письмовими доказами, які є у справі.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, виданого 09.03.1965 року с.Немировка Сарокського райбюро РАЦС " ОСОБА_3 " (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_4 і його батьком є " ОСОБА_4 " (російською мовою), а матір`ю є " ОСОБА_5 " (російською мовою), про що зроблено відповідний актовий запис № 63.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, Серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1992 року с.Немировка с/радою МССР внд.Камепка РАЦС " ОСОБА_6 " (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_5 і його батьком є " ОСОБА_4 " (російською мовою), а матір`ю є " ОСОБА_5 " (російською мовою), про що зроблено відповідний актовий запис № 19.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 23.03.2023 року Сімферопольським районним відділом РАЦС №2 Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області.

Постановою нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу від 08.06.2023 року ОСОБА_7 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю юридичного документу, який відповідає нормам законодавства України щодо факту смерті спадкодавця.

Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд враховує, що відповідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» №309 від 22.12.2022 року - вся територія Великолепетиського району входить до Переліку територій, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні). Відтак, органи державної влади не здійснюють свої повноваження на цих територіях.

Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті брата ОСОБА_2 у встановленому чинним законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96).

При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142).

Таким чином, названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с.Немирівка, Камянського району, Молдавської республіки, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області, тому заява підлягає задоволенню.

Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення і необхідно для реєстрації смерті брата відповідно до норм діючого законодавства щодо реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть на бланку, виготовленому за єдиним зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,76-78, 81,89, 293, 315, 317 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про встановлення факту смерті, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області.

Рішення допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Суддя Т.О. Кудрявцева