ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5160/23 Справа № 214/7929/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР»

відповідач - ОСОБА_1

в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федько Надія Борисівна на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року,

УСТАНОВИВ

У листопаді 2018 року представник позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» Тетера О.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року в розмірі 2 460 грн. 25 коп.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є управителем частини будинків Саксаганського району м.Кривого Рогу та надає мешканцям району послуги з утримання будинку і прибудинкової території, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , до якого послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надавались безперебійно (за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем) протягом періоду з 01 листопада 2013 року, із нарахуванням щомісячно згідно із загальною площею квартири. Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється по кожному будинку окремо, відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячні нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території здійснюються у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року №416, що діяли до 30 квітня 2017 року, та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року. Перелік послуг, які повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій визначено Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №231 від 10 травня 2017 року.

ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не укладав договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР», однак це не звільняє його від обов`язку сплачувати вартість таких послуг. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 2 460 грн. 25 коп.

За заявою ТОВ «Житлосервіс-КР» Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 травня 2015 року було видано судовий наказ про стягнення із боржника ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 2460 грн. 25 коп.

Ухвалою суду від 12 серпня 2016 року за заявою боржника судовий наказ скасовано. Оскільки в добровільному порядку наявну заборгованість ОСОБА_1 не погасив, тому представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Житлосервіс-КР», просив стягнути її з відповідача в примусовому порядку.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2019 року (а.с.30-32 т.1) позовні вимоги ТОВ «Житлосервіс-КР» задоволено повністю.

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року за заявою відповідача скасовано заочне рішення суду від 09 квітня 2019 року, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.78-80 т.1).

20 квітня 2021 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України (а.с.94-95), в якій він просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 10 828 грн. 36 коп., інфляційні втрати 1849 грн. 56 коп., 3% річних 757 грн. 76 коп.; стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн. 00 коп. До заяви долучено докази її направлення відповідачеві 19 квітня 2021 року (а.с.91-93).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року збільшені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 10 828 грн. 36 коп., інфляційні втрати 1849 грн. 56 коп., 3% річних 757 грн. 76 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федько Н.Б., будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

При цьому, представник відповідача зазначає, що суд стягнув з відповідача заборгованість за період з 01.12.2015 по 01.04.2021, тобто за 5 років 4 місяці, відповідно до наданого розрахунку. Інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми нараховано позивачем за період з 21.06.1016 по 07.04.2021, тобто за 5 років та 3 місяці, в той час, як стороною відповідача неодноразово подавалася заява про застосування позовної давності (а.с.22, 89).

Вказує, що 28.11.2018 позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості в сумі 2 460,25 грн. за період з 01.11.2013 по 01.03.2015.

20.04.2021 подав заяву про збільшення позовних вимог за період з 01.12.2015 по 01.04.2021 в сумі 13 435,68 грн. Відповідач подав заперечення проти збільшення позовних вимог, які суд першої інстанції не взяв до уваги.

Представник відповідача наголошує на тому, що заява про збільшення позовних вимог фактично доповнює раніше заявлені позовні вимоги (у сумі 2460,25 грн. за період з 01.11.2013 по 01.03.2015) додатковими позовними вимогами (у сумі 13 435,68 грн. за період з 01.12.2015 по 01.04.2021).

Сторона відповідача зазначає, що заявою про збільшення позовних вимог, позивач фактично змінив предмет позову, оскільки заявив вимогу щодо стягнення боргу за інший період, тобто нову вимогу. Сторона відповідача вважає, що відсутні правові підстави для прийняття заяви з додатковими вимогами, у зв`язку з чим суд першої інстанції мав відмовити у прийнятті так званої заяви про збільшення позовних вимог.

Окрім того представник відповідача звертає увагу на те, що Договір про надання послуг з управління будинком між ТОВ «Житлосервіс-КР» та співвласниками будинку АДРЕСА_2 укладено 01.06.2018, в той час, як позовні вимоги заявлені за період з 2013 та у заяві про збільшення позовних вимог з 2015 року.

Також сторона відповідача вважає, що позивачем не надано суду належних доказів надання послуг відповідачу. Вказує, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 Окрім того, представник відповідача вказує на те, що за наявності заяви відповідача про застосування позовної давності, не існує жодної підстави для стягнення заборгованості за 5 років і 4 місяці, тобто вимоги, яка явно перевищує строк позовної давності.

Представник звертає увагу на те, що судом прийнято рішення лише щодо збільшених позовних вимог, проте заява про збільшення позовних вимог не включала в себе вимоги первісного позову і таким чином судом не прийнято рішення щодо вимог позивача про стягнення боргу в сумі 2460,25 грн.

Сторона відповідача вважає, що оскільки позов був задоволений частково то відповідно і судовий збір суд повинен був стягнути пропорційно задоволеним вимогам.

Окрім того, представник відповідача вказує на те, що судом не вирішено питання щодо витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, позивач ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін оскаржуване судове рішення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляцйна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Житлосервіс-КР» є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання населенню за плату житлово-комунальних послуг, є управителем частини будинків Саксаганського району м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, та надає мешканцям району послуги з утримання будинків і прибудинкової території, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується укладеним 01 червня 2018 року між ТОВ «Житлосервіс-КР» та співвласниками будинку АДРЕСА_2 договором про надання послуг з управління будинком за вказаною адресою (а.с.98-101 т.1).

До 01 червня 2018 року надання таких послуг здійснювалось ТОВ «Житлосервіс-КР» на підставі договору від 13 вересня 2013 року, укладеного між управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.96-97 т.1).

Згідно з п.п.36-38 цього договору (а.с.100-зворот т.1), договір набуває чинності протягом 1 місяця з моменту затвердження його умов загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку та підписання його уповноваженою загальними зборами співвласників особою. Даний договір укладається строком на 1 рік. Якщо за 1 місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на наступний однорічний строк. Якщо протягом дії цього договору співвласники або створене ними об`єднання співвласників багатоквартирного будинку приймають рішення про зміну форми управління будинком, цей договір залишається чинним протягом двох календарних місяців, що настають за місяцем, в якому було прийнято зазначене рішення. Такий строк може бути скорочено за згодою сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 з 18 липня 1997 року (а.с.13 т.1), та на його ім`я оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою не оспорювали ні відповідач, ні його представник в ході розгляду справи. Відтак у розумінні ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуг, що надаються ТОВ «Житлосервіс-КР» за даною адресою.

Відповідно до виписки від 23 листопада 2018 року з особового рахунку № НОМЕР_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9 т.1) за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2015 року обліковувалась заборгованість в сумі 3916 грн. 93 коп. Жодних платежів на погашення облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідач не здійснював.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.194 т.1), заборгованість за період з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2021 року складає 10 828 грн. 36 коп. Жодних платежів на погашення облікованої заборгованості та поточних нарахувань відповідач в межах цього періоду також не здійснював.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення збільшених позовних вимог на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з їх обґрунтованості та доведеності та відсутності підстав для застосування позовної про що було заявлено стороною відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки всі ці доводи були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в судовому рішенні та якимсуд першої інстанції надав належну оцінку.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробником (виконавцем) і споживачем, а тому регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2018 року по справі №760/13113/14-ц зазначає, що при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту його проживання за іншою адресою, відмінною від зареєстрованого місця проживання, оскільки матеріали справи не містять його звернень щодо зупинення нарахувань з огляду на відсутність за місцем реєстрації, направлення претензій щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг ТОВ «Житлосервіс-КР», зміни їхніх споживчих властивостей, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим, тощо, а відтак нарахування ТОВ «Житлосервіс-КР» проводилися відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідач був зареєстрований протягом всього періоду за який виникла заборгованість та є належним відповідачем по даній справі.

Суд першої інстанції зауважив, що наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання., що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Суд встановив, що Договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою реєстрації відповідача між сторонами не укладався, але житлово-комунальні послуги надавались, тобто, як правильно зазначив суд між сторонами наявні фактичні договірні відносини, в тому відсутність укладеного договору не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом.

Висновки суду першої інстанції у цій частині повністю узгоджуються з правовою позицією сформульованою у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження №61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16, провадження №61-26204св18.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Як визначено ч.3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Так, формування тарифів на послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалось у відповідності до Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 14 грудня 2011 року № 416, що діяли до 30 квітня 2017 року, Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 178 від 12 квітня 2017 року, яким затверджені тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01 травня 2017 року, а з 01 жовтня 2018 року відповідно до договору про надання послуг від 01 червня 2018 року та додатку до нього ціна на послуги з управління багатоквартирними будинками Саксаганського району та перелік складових послуг (а.с.98-101, 102 т.1).

Відповідно до п.8 договору від 01 червня 2018 року (а.с.99 т.1), ціна послуги становить 4,6092 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі співвласників будинку, у тому числі: витрати на утримання і проведення ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території 4,3092 грн./кв.м., винагорода управителеві 0,30 грн./кв.м.

У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в попередній редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Крім того, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.160 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги та встановив, що сума заборгованості за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року розрахована вірно з урахуванням тарифів, діючих в окремі періоди нарахувань та площі житлового приміщення відповідача і складає 10 828 грн. 36 коп., стороною відповідача розрахунок заборгованості не спростовано, свого розрахунку не надано, колегія суддів також перевірила наявний у справі розрахунок заборгованості, вважає його правильним й повністю погоджується зі стягнутою з відповідача сумою заборгованості.

У зв`язку із несплатою відповідачем вартості отриманих житлово-комунальних послуг позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, позивачем на суму заборгованості відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України правомірно нараховані інфляційні втрати в сумі 1849 грн. 56 коп. та 3% річних 757 грн. 76 коп.

Стороною відповідача розрахунки інфляційний втрат та 3% річних також не спростовані, свого розрахунку суд не надано.

Суд першої інстанції відмовив стороні відповідача у застосуванні позовної давності, з огляду на те, що позивачем 28 листопада 2018 року до суду подавався позов, відповідно вимоги за період з 01 грудня 2015 року по 01 грудня 2018 року заявлено в межах строку позовної давності, як і вимоги за період після 01 грудня 2018 року при реалізації позивачем в межах процесуального строку права на збільшення їх розміру.

Доводи представника відповідача про неправомірність прийняття судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, як правильно зазначив суд ці доводи є безпідставними та фактично зводяться до надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства та як наслідок неправомірного обмеженням права іншої сторони на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат понесених сторонами по справі, суд першої інстанції повністю, задовольнивши збільшені позовні вимоги, відповідно стягнув з відповідача на користь позивача, сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1762 грн. 00 коп., понесені ж відповідачем витрати на правничу допомогу суд залишив за відповідачем у зв`язку з задоволеннм позову в повному обсязі.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам сторони відповідача які заявлялись у суді першої інстанції та яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд не вбачає підстав повторно давати відповідь на ті самі аргументи заявника, при цьому колегія суддів враховує, що як, неодноразово зазначав ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року № 303А, §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, № 49684/99, § 2).

ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Федько Надія Борисівна залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: