441/1279/22
6/465/122/23
Ухвала

Іменем України

21.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в частині виправлення помилки у виконавчому листі, виданому Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення у цивільній справі №441/1279/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі у цивільній справі №441/1279/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Заяву мотивує тим, що виконавчий документ видано до набрання рішенням законної сили, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За приписами ч.3 цієї статті, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши зміст скарги, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023р. у цивільній справі №441/1279/22, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 09.09.2022р. і до досягнення нею 23 річного віку; завершення навчання чи відрахування із навчального закладу, в залежності, що настане швидше, допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнено з ОСОБА_2 992 (дев"ятсот дев"яносто дві) гривень 40 коп. судового збору в користь держави.

11 квітня 2023 року на виконання рішення суду видано виконавчий лист про стягнення аліментів, в якому помилково вказано, що рішення набрало законної сили 08 травня 2023 року, тобто строк набрання судовим рішенням законної сили зазначений датою, яка ще не настала.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

П.1 ч.1 ст.3 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

П.1 ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Ч. 3 цієї статті визначено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Судом встановлено, що у виконавчому листі у цивільній справі №441/1279/22, виданому 11.04.2023р. Франківським районним судом м. Львова, допущено помилку, а саме замість зазначення про негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць помилково зазначено дату набрання рішенням суду законноїх сили.

У відповідності до п.19 постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. за N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі),суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Зважаючи на те, що Франківським районним судом м. Львова 06 квітня 2023 року ухвалено рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, зокрема, яка продовжує навчання, рішення є обов"зковим до виконання, а при виготовленні виконавчого листа була допущена помилка та її виправлення не вплине в цілому на прийняте рішення, суд вважає необхідним виправити помилку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 432 ЦПК України, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі, виданому Франківським районним судом м. Львова на виконання рішення у цивільній справі №441/1279/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання - задоволити.

Виправити помилку, допущену у виконавчому листі, виданому 11 квітня 2023 року у цивільній справі №441/1279/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Вважати правильним та зазначити - "Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць".

Ухвала є невід`ємною частиною виконавчого листа, у який вноситься виправлення помилки.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. Кузь