Справа № 577/1217/23
Провадження № 2/577/404/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дубов`язівської селищної ради, ОСОБА_3 , третя особа: Борисенко Анатолій Іванович про визнання заповіту дійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту дійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 була його матір`ю, яка проживала разом з ним та батьком у АДРЕСА_1 . 23.01.2018 року вона залишила заповіт, яким все своє майні, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, вона заповіла позивачу. Даний заповіт був посвідчений виконуючим обов`язки старости Шпотівського старостинського округу Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області Борисенко А. І. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_6 , який залишив заповіт на все належне йому майно на ім`я ОСОБА_3 . Звернувшись до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що заповіт був посвідчений посадовою особою, яка не мала на це повноважень, так як на момент посвідчення заповіту, а саме: 23.01.2018 року, згідно ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» посадові особи органів місцевого самоврядування, сільської ради, які ввійшли до складу Дубов`язівської селищної ради, не мають повноважень вчиняти нотаріальні дії. Дубов`язівська об`єднана територіальна громада була створена 01.12.2017 року. Нотаріусом рекомендовано звернутися з позовом до суду про визнання заповіту дійсним.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач Дубов`язівська селищна рада в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового розгляду без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 26).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 34,35,38).

Третя особа Борисенко А.І. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 22).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком записано ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 11).

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шпотівка Конотопського району Сумської області (а.с. 12).

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шпотівка Конотопського району Сумської області (а.с. 13).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 23.01.2018 року виконуючим обов`язки старости Шпотівського старостинського округу Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області Борисенко А. І., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, і що буде належати їй на момент смерті заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14)

Згідно довідки Шпотівського старостинського округу № 497 від 23.12.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шпотівка, Конотопського району Сумської області, до дня смерті та на день своєї смерті дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою до дня смерті та на день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований чоловік ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_2 (а.с. 15).

З довідки Шпотівського старостинського округу №499 від 23.12.2021 року, вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Шпотівка Конотопського райоу Сумської області. Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно. Спадкоємцями спадкового майна є: син ОСОБА_2 , 1970 року народження, який був зареєстрований разом з померлим батьком в одному житловому будинку до його смерті та на день його смерті, донька ОСОБА_8 , яка проживає в м. Львів, відомостей про прийняття чи відмову від спадщини Шпотівський старостинськмй округ не має. Відомостей про інших спадкоємців не має. Заборони на майно не зареєстровано. Заборони на майно померлого не зареєстровано. Заборони по платежах не має. Земельна ділянка розміром 0,38 га приватизована ОСОБА_6 згідно рішення № 60 виконавчого комітету Шпотівської сільської Ради народних депутатів від 23.10.1993 року (а.с. 16).

У відповідності зі ст. 1216, 1217,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, у тому числі посилається на те, що його дядько мав вади зору і не міг прочитати заповіт, крім того в нього був незадовільний стан, адже він помер за два дні після складання заповіту, що свідчить про те, що оформлення і посвідчення заповіту відбулось з порушенням вимог закону, а відтак оспорюваний заповіт слід визнати недійсним.

Ст. 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 207 ЦК України передбачає, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно ч. 2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно п. 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог ст. 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач.

П. 2.1. розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст. 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (пункти 1.1., 1.4. розділу ІІІ Порядку).

У ст. 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Також, як роз`яснено у п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Ч. 3 ст. ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного Кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 219, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1235, 1247, 1254, 1257 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 виданий 20 лютого 2004 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, іден. № НОМЕР_4 ) задовольнити.

Визнати заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 23 січня 2018 року виконуючим обов`язки старости Шпотівського старостинського округу Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області Борисенком Анатолієм Івановичем, дійсним.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Буток Т. А.