Справа № 638/8623/21
Провадження № 2/638/735/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Мяснянкіної Г.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Центр надання адміністративних послуг м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТAНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 ; зобов`язати орган, що здійснює реєстрацію місця проживання фізичної особи - Центр надання адміністративних послуг м. Харкова Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради, зняти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 та актового запису №1153 від 10.08.2013 про державну реєстрацію шлюбу позивач перебував з відповідачкою ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ) та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ). На підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2019 по справі №638/13593/18 за ініціативою дружини шлюб між ним та відповідачем у справі розірваний. Квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала його матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі договору дарування, укладеного між ним та матір`ю, вказана квартира перейшла у його власність. У спірній квартирі спочатку проживав одноосібно, а з травня 2014 року до 28 серпня 2018 року разом зі своєю родиною (дружиною і двома малолітніми дітьми). 01 липня 2014 року і до теперішнього часу він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . З 28 серпня 2018 року, коли відповідач ОСОБА_4 виключно за власним бажанням покинула квартиру і переїхала з дітьми до своїх батьків. З грудня 2018 року він змушений періодично проживати по АДРЕСА_3 зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , 1931 року народження, яка на час звернення до суду відповідно до медичних висновків лікарняно-консультативної комісії КНП «Харківська міська поліклініка №11» від 28.11.2016 № 11539 та від 29.05.2020 №3044 потребувала постійного стороннього догляду, була невиліковно хворою особою, самостійно не могла пересуватися та самообслуговуватися, погано бачила і останні три роки пересувалася виключно в інвалідній колясці. З грудня 2018 року до жовтня 2021 року періодично відвідував квартиру АДРЕСА_1 , в якій зберігаються його особисті речі, іноді залишався на ніч, постійно доглядав за квартирою, підтримував житлове приміщення у належному технічному і естетичному стані, з серпня 2018 року до теперішнього часу одноосібно сплачує експлуатаційні витрати і всі види комунальних послуг, пов`язані з утриманням квартири. 29.09.2016 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. квартира АДРЕСА_1 подарована ним своєму сину ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . На час звернення до суду з даною позовною заявою власником вказаної квартири є його син ОСОБА_6 . 11 жовтня 2017 року у вказаній квартирі були зареєстровані всі члени його родини: дружина ОСОБА_4 , і двоє синів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 . З грудня 2017 року шлюбні і сімейні відносини між ним і відповідачкою ОСОБА_4 швидко почали погіршуватися, протягом січня-березня 2018 року, їх сім`я остаточно розпалася, всі його спроби зберегти сім`ю забезпечити виховання двох малолітніх дітей у нормальних умовах повноцінною родиною результату не принесли. У квартирі своїх батьків відповідачка ОСОБА_4 постійно проживає з 28 серпня 2018 року і до теперішнього часу. Експлуатаційні та комунальні послуги по вказаній квартирі він сплачує останні три роки. З припиненням, починаючи з 28.08.2018 (дати переїзду відповідача до батьків) шлюбних і сімейних відносин, подальше розірвання шлюбу користування квартирою відповідачем ОСОБА_4 припинено за її ініціативою, ніяких особистих речей відповідача в квартирі АДРЕСА_1 не залишилося. Перебування на реєстраційному обліку його колишньої дружини унеможливлює реалізацію його права на шлюб, створення сім`ї і батьківство, оскільки ці права нерозривно пов`язані з наявністю житла і можливістю користування ним без зовнішнього втручання і перешкод, що є для громадянина України правом, наданим Конституцією і законами країни.

В попередніх судових засіданнях позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. 20.02.2023 року у письмовому повідомленні про слухання справи на 19.04.2023 року ОСОБА_1 власноручно зазначив, у зв`язку з отриманням статусу особи, що перебуває під захистом ФРН зобов`язаний повернутися до Німеччини і не буде перебувати протягом тривалого часу в Україні, за таких умов не зможе брати участь у судових засіданнях, просив зняти з розгляду дану справу або зупинити провадження до закінчення воєнного часу в Україні. В подальшому, в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позові підтримав, просив їх задовольнити, при цьому уточнюючи про не проживання на спірній жилплощі з жовтня 2021 року по поважним причинам.

Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду, достатність часу для реалізації права на подачу доказів у справі, не наведення законодавчо визначених підстав для зняття з розгляду або зупинення провадження у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача адвокат Блохін А.В. посилався на письмовий відзив від 01.07.2021 року, згідно якого просив відмовити у задоволені позовних вимог, вказавши про те що власником спільної квартири є син позивача та відповідача у справі, а тому пред`явлення батьком позову в своїх інтересах є безпідставним.

Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг м. Харкова надіслав заяву з повідомленням про неможливість виконання ухвали суду про відкриття провадження у даній справі через відсутність повноважень, визначених діючим законодавством України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З 26.05.2014 року квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування належала позивачу у справі ОСОБА_1 , який 29.09.2016 року подарував спірну квартиру синові Геннадію відповідно до договору дарування, реєстровий № 1037.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є власником квартири АДРЕСА_1 .

З 11.10.2017 року у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 , шлюб якої з позивачем у справі розірвано 24.05.2019 року на підставі рішення суду у справі № 638/13593/18.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як стверджує позивач, відповідач з 28 серпня 2018 року не проживає у спірній квартирі.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу.

Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами.

На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов`язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст.107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв`язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім`ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання (п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 16 квітня 1988 р. N 477 "Про гарантію житлових прав громадян, тимчасово відсутніх у місці постійного проживання за умовами і характером роботи").

Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є тривалість не проживання відповідача у спірній квратири та порушення права на шлюб, створення сім`ї та батьківство.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Згідно з положеннями статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 р. у справі № 759/19579/17. Якщо таке непроживання зумовлене конфліктом чи вчиненням перешкод у вселенні, особу не можна визнати такою, що втратила право на житло.

На час звернення до суду ОСОБА_1 з даним позовом, останній не є власником квартири АДРЕСА_1 , спірна квартира на праві приватної власності належить сину позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Звертаючись до суду ОСОБА_1 не наводить доводів та не надає доказів про порушення прав його малолітнього сина та обставин, за яких він звертається в інтересах малолітньої особи, захищаючи права останнього.

Сам факт не проживання відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі обумовлений розлученням між сторонами у справі, стійкими та тривалими неприязними відносинами, які склалися після розірвання шлюбу про що свідчать численні позовні заяві, що перебувають в провадженні суду та заяви до правоохоронних органів про вчинення кримінальних правопорушень.

Доказів про порушення права позивача про шлюб та батьківство з боку відповідача ОСОБА_4 суду не надано.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,76,77,78,81,259,265,273,280,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Центр надання адміністративних послуг м. Харкова про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і знання з реєстраційного обліку, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий