Провадження № 22-ц/4808/808/23
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Красніков Тарас Валерійович на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика І.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року заступник начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І.І звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Подання обгрунтоване тим, що на виконанні відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче проваджения 663253049 з виконання виконавчого листа №344/16496/17, який виданий 16.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Леверідж» заборгованості в розмірі 4943402,69 грн. Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконується. Станом на 17.04.2023 року з боржника стягнуто 17882,86 грн.

Державний виконавець посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, просив тимчасово обмежити його у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 344/16496/17, виданого 16.03.2020.

Як на докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, заявник посилався на те, що боржник надіслав на адресу відділу лист з декларацією про доходи та майно боржника, у якій зазначив про відсутність у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна, в той час як з ухвали Господарського суду від 02.11.2022 року стало відомо, що у боржнику на праві власності належить частки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Після накладення арешту на кошти боржника, останній відкрив рахунки у АТ «Універсал Банк».

24.04.2023 державним виконавцем надіслано на адресу боржника вимогу про надання для опису та арешту мисливську гладкоствольну зброю та пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу гумових куль та сейф в якому повинна зберігатися зброя, однак станом на 04.05.2023 відповідь на вимогу боржником не надано.

Боржник не надає також доступ до квартири за адресою по АДРЕСА_1 та домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 для перевірки майнового стану.

Крім того, згідно відповіді на запит А від 02.05.2023 року з Державної прикордонної служби України - боржник систематично покидає територію України та може зробити це у майбутньому, щоб уникнути сплати заборгованості перед стягувачем.

Зазначив, що державний виконавець вичерпав наділені йому права Законом України «Про виконавче провадження», а тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзді за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання рішення.

Державний виконавець посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, просив тимчасово обмежити його у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 344/16496/17, виданого 16.03.2020.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року подання заступника начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом № 344/16496/17, виданим 16 березня 2020 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж», інфляційних втрат за період з 03 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 4 019 381, 69 грн, 3% річних за період з 03 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 924 021 грн, а всього 4 943 402, 69 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - Красніков Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити рішення яким у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, чи існує в боржника реальна можливість виконати рішення суду та чи можна вважати періодичні поїздки боржника за кордон такими, що здійснені саме з метою ухиляння від виконання вищевказаного рішення суду.

На думку представника апелянта, наявність відкритого виконавчого провадження автоматично не обмежує право боржника на перетин державного кордону України. Більше того, з огляду на постійне проживання в Німеччині доньки та рідного брата боржника, останній періодично має короткострокові поїздки за кордон впродовж багатьох років. Такі поїздки також мали місце і на момент попереднього звернення державного виконавця з аналогічним поданням.

Вважає, що встановлений судом факт неодноразового перетину ОСОБА_3 державного кордону не може свідчити, що такі дії спрямовані на невиконання рішення суду, адже останній в розшуку не перебуває. Боржник має офіційне місце роботи в Україні, що задеклароване ним в його декларації про майновий стан. Також боржником задекларовано наявність права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що було встановлено судом під час розгляду попереднього подання державного виконавця. Відтак, державним виконавець навіть за тимчасової відсутності боржника на території України не обмежений в можливості звернення стягнення на майно боржника.

Що стосується підстави для обмеження ОСОБА_3 у виїзді за кордон - не находження до державного виконавця відповіді на запит про надання для опису належної боржнику мисливської зброї, то з огляду на запровадження в Україні воєнного стану, судом не аргументовано яким чином не проведення державним виконавцем опису вказаної зброї впливає на стан виконання вищевказаного рішення суду, оскільки відповідно до положень Закону України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» до завершення воєнного стану і 10 днів після його припинення або скасування, така зброя не може бути вилучена в боржника.

Державним виконавцем Кузиком І.I. було проведено опис та накладено арешт на вказану зброю боржника.

Зазначив, що відповідно до пункту 10.2 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України зупиняється дія постанов державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Таким чином, не є зрозумілим яким чином факт надання боржником державному виконавцю вищевказаної зброї впливає на можливість державного виконавця виконання вищевказаного рішення суду.

Оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження, на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, а також з огляду на наявність арешту на всіх його банківських рахунках, у боржника відсутня фізична можливість його виконання, за винятком щомісячного відрахування з заробітної плати боржника. ОСОБА_1 самостійно та добровільно сплачує суми на погашення боргу з моменту поновлення виконавчого провадження. У матеріалах справи містяться й інші квитанції про добровільні погашення боргу, що були здійсненні впродовж лютого-квітня 2023 року.

Державний виконавець Кузик I.I. тільки 08.05.2023 виніс постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яку він отримує ТОВ «ОТП Лізинг» та ТОВ «Наш продукт».

За відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують реальну можливість в боржника виконання рішення суду та вчинення ним бездіяльності по його виконанню, правові підстави для винесення оскаржуваної ухвали в суду першої інстанції були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузик І.І. просив ухвалу суду залишити без зміни та зазначив, що державний виконавець вичерпав наділені йому права Законом України «Про виконавче провадження», а тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку встановленому законом.

Вказує також, що боржник неодноразово покидав територію України у минулому та може зробити це у майбутньому щоб уникнути сплати заборгованості перед стягувачем.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 - адвокати Красніков Т.В. та Кобрин О.М. підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ВДВС - Керніцький А.В. заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду щодо наявності підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про вчинення боржником дій щодо виконання судового рішення в повному обсязі, враховуючи значний термін, а саме з 2020 року перебування виконавчого провадження на виконанні.

Обізнаність боржника про існування боргових зобов?язань та невжиття ним заходів щодо виконання судового рішення свідчить про допущену боржником свідому бездіяльність, яка дає підстави розцінити це як ухилення від виконання зобов`язань за виконавчим документом, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1. п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавчий лист №344/16496/17, виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 16 березня 2020 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Леверідж», інфляційних втрат за період з 03 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 4 019 381, 69 грн. та 3% річних за період з 03 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року у розмірі 924 021 грн, а всього 4 943 402, 69 грн.

Надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, однак в матеріалах відсутні докази про ухилення від виконання зобов`язань боржника, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з виконанням вимоги про сплату заборгованості.

Суд першої інстанції не з`ясував, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов`язань, покладених на нього, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов`язок.

Належних та допустимих доказів не підтвердження названих обставин суду не надано.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державним виконавцем всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Доводи державного виконавця про те, що ним вичерпано наділені йому права Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 , а тимчасове обмеження останнього у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, а також те, що боржник може виїхати за межі України у майбутньому щоб уникнути сплати заборгованості не звільняють державного виконавця відповідно до вимог чинного законодавства надати докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Красніков Тарас Валерійович задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні подання заступника начальника відділу ДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика І.І про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу - відмовити.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин