Справа № 344/2657/23
Провадження № 22-ц/4808/764/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вінтонишин Лілія Василівна, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з 25.07.2019 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 , у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач вчиняв систематичне домашнє насильство щодо неї у присутності малолітніх дітей, у зв`язку із чим до нього застосовано заходи обмежувального припису рішенням Тисменицького районного суду про видачу обмежувального припису від 31.01.2023 року.

Позивач звернулася до суду, оскільки відповідач матеріально не забезпечує дітей, не цікавиться їх розвитком, не виконує свої батьківські обов`язки. Позивач самостійно несе матеріальне забезпечення та виховує дітей. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 3 000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей по 2000 грн щомісячно до повноліття, Вирішено стягнути судовий збір з відповідача в розмірі 1073,60 грн на користь Державної судової адміністрації.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції як необґрунтоване. Так, визначений судом розмір аліментів не може забезпечити належний рівень життя та розвитку дітей. Вказує, що належно підтвердила позовні вимоги, разом з тим відповідач не надав доказів свого матеріального стану, а саме, неможливості утримувати дітей в тому обсязі, про який заявлено в позові. Суд не надав уваги тій обставині, що у сина ОСОБА_5 є суттєві проблеми зі здоров`ям із народження, і що він потребує домашнього нагляду, що виключає можливість позивача працевлаштуватися. Позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про повне задоволення її вимог.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що судом об`єктивно враховано доводи і докази сторін по справі, а рішення, ухвалене судом, є законним і справедливим. Позивач в апеляційній скарзі посилається на обставини, які нічим не підтверджені. Так, не відповідає дійсності факт, що у сина ОСОБА_5 суттєві проблеми зі здоров`ям з дитинства.

Рішення суду, на думку відповідача, є виваженим та справедливим. Він не має заробітку, тому не зможе забезпечити дітям утримання в тому обсязі, який зазначила позивач. Крім того, він утримує батьків пенсійного віку. Просить рішення суду залишити без змін.

Факт надання ним добровільно коштів на утримання дітей не свідчить про розмір його можливого доходу, більш того, доходу він не має, тому що не має можливості працювати у зв`язку із перебуванням під слідством. Позивач свій дохід в позовній заяві не вказала, розмір аліментів, які просить стягнути, не обґрунтувала, і на думку відповідача, позовні вимоги є завищеними. Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Однак, як вбачається з рішення, судом першої інстанції не встановлені обставини, які б дали об`єктивну можливість задовольнити позов в межах заявлених вимог, оскільки відповідачем також не надані суду докази, необхідні для вирішення спору, не з`ясовано, чим відповідач мотивує розмір аліментів по 1500 грн на дитину, який на його думку є достатнім, чому саме не визнає вимоги про стягнення аліментів в заявленому розмірі по 3000 грн на місяць, і чим керувався суд, визначаючи розмір аліментів. Тому і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Діти народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2023 року видано обмежувальний припис, яким заборонено відповідачу ОСОБА_2 на строк шість місяців: перебувати в місці спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 100 метрів до їх місця проживання; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для нього місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Відповідно до запису в трудовій книжці, ОСОБА_2 10.03.2023 року Горохівським управлінням Луцької філії Волинського обласного центру зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідач в суді першої інстанції визнав вимоги щодо утримання дітей, але заперечував проти розміру аліментів, вказував, що він також має обов`язки по утриманню батьків похилого віку, тому просив визначити розмір аліментів до стягнення по 1500 грн на кожну дитину.

Матеріалами справи підтверджується, що батьками відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і що він проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним проживають та зареєстровані ОСОБА_8 (батько) ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 (мати) ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 отримують пенсію за віком.

Доказів, що батьки відповідача знаходяться на його утриманні, відповідачем суду не надано.

Відповідно, суд, вирішуючи спір, не брав до уваги ці обставини, і відповідач не оскаржує судове рішення.

Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів посилався на матеріальний стан сторін: зазначив, що неповнолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. ОСОБА_6 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.09.2022 року. Позивач не працює, та отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю у розмірі 2600 гривень на сина ОСОБА_6 . Відповідач не працює, отримує допомогу по безробіттю. Враховуючі ці обставини, суд визначив аліменти по 2000 гривень на кожну дитину.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить: для дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач не працює, та єдиним її доходом є державна соціальна допомога дітям з інвалідністю у розмірі 2600 гривень, а відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак судом не встановлені обставини, які дали об`єктивну можливість задовольнити позов тільки частково саме у розмірі, визначеному судом, оскільки відповідачем на спростування вимог не надані суду докази, необхідні для вирішення спору, не з`ясовано, чим відповідач мотивує заперечення проти стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі, і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Ніяких нових аргументів відповідач не навів також у відзиві на апеляційну скаргу. Крім власних тверджень, що він не може забезпечити дітей в обсязі, визначеному позивачем, ОСОБА_2 не надав жодних доказів, які б свідчили про факт утримання ним батьків пенсійного віку при тому, що він не працює, і про обставини та поважні причини, які унеможливлюють надання ним матеріального утримання дітей в межах заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Колегія суддів встановила, що в матеріалах справи є письмові докази стану здоров`я ОСОБА_10 посвідчення дитини з інвалідністю, медична виписка із діагнозом дитини (а.с. 52-58), які спростовують твердження відповідача, що не відповідають дійсності обставини, викладені позивачем про стан здоров`я сина. І довідкою Ямницької клінічної лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини підтверджено, що ОСОБА_3 потребує домашнього догляду - отже, позивач не має можливості працювати з об`єктивних причин і надавати дітям належне матеріальне утримання нарівні із батьком.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для вирішення спору, і суд першої інстанції передчасного задовольнив вимоги позивача про стягнення аліментів частково.

Таким чином, з урахуванням розміру доходу позивача, умов, необхідних для достатнього рівня фізичного і духовного розвитку дітей, колегія суддів вважає можливим змінити рішення, задовольнити позов повністю - стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000 грн на місяць на кожну дитину.

Тому на підставі статті 376 ЦПК України рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів з ухваленням рішення про стягнення аліментів на утримання дітей в сумі по 3000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вінтонишин Лілія Василівна, задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 квітня 2023 року змінити в частині розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 червня 2023 року.

Головуюча суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська