ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7830/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - КП «Київтеплоенерго», відповідач), в якому просить суд визнати дії відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 без врахування показників лічильника теплової енергії № 69103479, починаючи з жовтня 2019 року, протиправними; зобов`язати здійснити перерахунок вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , починаючи з жовтня 2019 року, відповідно до показників лічильника теплової енергії № 69103479; зобов`язати відповідача здійснювати ОСОБА_1 нарахування вартості послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 на підставі показників лічильника теплової енергії № 69110347.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 96 травня 2000 року серія НОМЕР_1 , і є споживачем послуг з центрального опалення, які надаються КП «Київтеплоенерго». Протягом проживання в будинку, позивачкою була виконана заміна встановлених по проекту АТ «Київпроект» («Житловий масив «Позняки-Західні» будинок на ділянці Е-1, Е-2, об`єкт 69721, 1999р.) квартирних механічних приладів обліку, які рахували використані кубометри теплоносія, а не спожиту теплову енергію, на сучасні електромеханічні. Кожен із замінених приладів був належним чином прийнятий на комерційний (абонентський) облік, що дозволило власнику квартири здійснювати розрахунки за спожиту теплову енергію на опалення помешкання у відповідності з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на момент встановлення позивачкою квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії. З дати прийняття на комерційний облік замінених приладів обліку теплової енергії до жовтня 2019 року, позивачка сумлінно сплачувала рахунки за надані послуги з централізованого опалення у відповідності до показників квартирних вузлів розподільчого обліку теплової енергії. З метою завищення вартості послуг з центрального опалення, порушуючи права позивачки, як споживача послуг з центрального опалення, починаючи з жовтня 2019 року відповідач почав нараховувати вартість послуг з центрального опалення без врахування показників лічильника обліку, чим порушує права позивачки, що і змусило останню звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільчого обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. Так, порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829, та відповідно до пункту 6 встановлює 4 критерії до внутрішньо будинкової системи опалення, за дотримання яких наявна технічна можливість встановлення вузлів розподільчого обліку. При цьому технічна можливість встановлення вузлів розподільчого обліку визначається під час обстеження внутрішньо будинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній форма (пункт 4). Однак, позивачкою відповідні акти, складені уповноваженою на це організацією, що має відповідну ліцензію, надано не було. Зазначає, що у позивачки відсутній єдиний тепловий ввід в квартиру, що унеможливлює встановлення вузлів розподільчого обліку теплової енергії. Оскільки подача теплоносія в квартири здійснюється за вертикальною системою, то на такій системі вузли розподільчого обліку не встановлюються.

До суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», у якому позивачка підтримала позов та просить його задовольнити в повному обсязі. Звертає увагу на те, що роботи по влаштуванню вузла комерційного обліку теплової енергії у квартирі позивачки були здійснені на підставі робочого проекту, який належним чином погоджений у тому числі і відповідачем. Лічильник був прийнятий на облік та опломбований. Указане також підтверджує технічну можливість встановлення такого лічильника в квартирі позивачки.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із частиною п`ятою статті 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06 травня 2000 року серія НОМЕР_1 .

На підставі робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії № 32.08.06.2018-ОВ, який погоджено Відділом засобів обліку Департаменту з технічного забезпечення Структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», та Житловою експлуатаційною дільницею № 2 ТОВ «Новобудова» позивачці було встановлено квартирний лічильник обліку теплової енергії типу

08 червня 2018 року у квартирі АДРЕСА_2 замінено квартирний механічний засіб обліку теплової енергії на лічильник квартирного обліку теплової енергії типу Ultraheat 2WR6 № 69103479.

20 серпня 2018 року відповідно до акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку теплової енергії взято на комерційний облік Теплоенерго.

Листом від 04 жовтня 2019 року відповідачем на адресу позивачки надіслано повідомлення, що вузли розподільчого обліку, що раніше були встановлені у будинку, будуть зняті з обліку в програмному комплексі Теплоенерго та вони не будуть враховуватись при обрахуванні обсягу споживання центрального опалення.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.

Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття вузлів розподільного обліку теплової енергії на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (02 серпня 2017 року), діяли Правила № 630.

Пункт 10 Правил № 630 передбачав, що справляння плати за нормативами споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мали права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до пункту 29 Правил № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Статтею 32 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються.

У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно.

Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги.

Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Зауважень щодо встановлення вузлів комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача та ПАТ «Київенерго» не було.

При цьому, не заслуговують на увагу посилання відповідача на прийняття Порядку № 829 як на підставу зняття з обліку вузлів розподільного обліку теплової енергії позивачів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії позивачів, прямо суперечить наведеній нормі Конституції України.

Здійснюючи нарахування позивачам вартості послуги з постачання теплової енергії без урахування показників вузлів розподільного обліку теплової енергії, відповідач обмежив право позивачів на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

На час виникнення спірних правовідносин щодо встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та їх обліку Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правила № 630 визначали право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже, показники вузлів розподільного обліку теплової енергії, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго».

У постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 753/2748/20 та від 02.11.2021 року у справі № 756/2361/20, Верховний Суд, висновки якого є обов`язковими для врахування, прийшов до висновку, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.

Суд звертає увагу, що в Україні застосовується та діє принцип заборони суперечливої поведінки. Доктрина заборони суперечливої поведінки ґрунтується ще на римській максимі «nonconceditvenirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), яка базується на принципі добросовісності.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як вже зазначалось, робочі проєкти обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії були погоджені як уповноваженими органами, так і КП «Київенерго», про що свідчать матеріали справи. Спірні вузли комерційного обліку теплової енергії відповідач взяв на комерційний облік.

Протягом тривалого часу будь-яких зауважень та претензій відповідача з приводу оплати за теплову енергію з урахуванням показників вузлів обліку позивачки не надходило.

Отже, дії КП «Київтеплоенерго», пов`язані із нарахуванням із жовтня 2019 року вартості послуг з центрального опалення без урахування показників вузлів розподільчого обліку теплової енергії позивачки, не відповідають попереднім заявам і діям КП «Київтеплоенерго», за умови, що позивачка розумно покладалися на них.

З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановлених в квартирі позивачки вузлів розподільного обліку теплової енергії та нарахування оплати за комунальні послуги з постачання теплової енергії без урахування щомісячних показників лічильника, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання КП «Київтеплоенего» здійснити перерахунок нарахувань за теплопостачання з жовтня 2019 року по день ухвалення рішення у справі, ураховуючи показання вузла розподільчого обліку спожитого тепла № 69110347 у квартирі АДРЕСА_1 та розмір здійснених позивачкою платежів за послугу з постачання теплової енергії.

Вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснювати нарахування оплати за теплопостачання в квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням показань вузла розподільчого обліку тепла, встановленого в квартирі, після ухвалення цього рішення, на думку суду, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вимога про зобов`язання КП «Київтеплоенерго» у подальшому здійснювати нарахування оплати за теплопостачання в квартирі АДРЕСА_3 з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, встановленого в квартирі, тобто після вирішення цієї справи судом, не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, яке в даний час таким не є, оскільки нарахування за майбутні періоди ще не здійснені.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої увалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову за результатами розгляду судом (задоволено дві немайнові вимоги), судовий збір за розгляд справи відповідно до розміру задоволених позовних вимог (1 073,60 х 2 = 2 147,20 грн) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись стст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, м. Київ, пл. Івана Франка, 5) про захист прав споживача - задовольнити частково.

Визнати дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, м. Київ, пл. Івана Франка, 5) щодо нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , в опалювальні сезони 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 років без врахування показників лічильника теплової енергії № 69103479, протиправними.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (, м. Київ, пл. Івана Франка, 5) здійснити перерахунок вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , починаючи з жовтня 2019 року по 15 грудня 2023 року, відповідно до показників лічильника теплової енергії № 69103479 та розміру здійснених ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платежів за послугу з постачання теплової енергії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 2 147,20 грн

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.