провадження № 22-ц/824/8129/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3/2109863 від 01.11.2018 року, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором №3/2109863 від 01.11.2018 року у сумі 300 095,19 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 501,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.11.2018 року між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір №3/2109863 (надалі - кредитний договір), за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 306 000,00 грн. строком з 01.11.2018 року до 31.10.2023 року, а відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту. Умовами кредитного договору визначено, що у разі прострочення відповідачем сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за цим договором за кожний день прострочення платежу (п. 3.1. Кредитного договору).

Разом з тим, в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 1050 ЦК України, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує і станом на 12.11.2019 року має заборгованість за договором в загальному розмірі 300 095,19 грн., з яких: 255 153,55 грн. - строкова заборгованість за кредитом; прострочена заборгованість за кредитом - 2 969,37 грн.; - нараховані відсотки - 774,37 грн.; нарахована комісія за період - 5 202,00 грн.; - прострочені відсотки - 7 601,03 грн.; - прострочена комісія - 26 010,00 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 2 384,87 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №3/2109863 від 01.11.2018 року - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3/2109863 від 01.11.2018 року в розмірі 300 095,19 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 4 501,43 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що рішення суду не містить жодної згадки про подане представником апелянта клопотання про зупинення розгляду справи. Наголошує, що прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом №2120-IX від 15 березня 2022 року: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, апелянт вважає, що суд не врахував ці положення кодексу і не застосував їх до спірних правовідносин.

Зазначене, на думку апелянта, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції з захисту прав людини - порушенням права на справедливий суд. Вказує, що суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідно до поданої зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

Окрім того, зазначає, що суд не надсилав відповідачу судові повістки, чим порушив вимоги ст. 128 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2018 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТДВ «СК «АХА Страхування Життя» від імені та в інтересах якого діє АТ «Креді Агріколь Банк», було укладено комплексний договір № 3/2109863 (надалі - кредитний договір), за умовами якого відповідачу було надано кредит в сумі 306 000,00 грн. строком на 60 місяців - з 01.11.2018 року до 31.10.2023 року. (Т. 1 а.с. 9-10).

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, про що свідчать копія Меморіального ордеру № 24479173-3 від 01.11.2018 року, копія Меморіального ордеру №24479173-1 від 01.11.2018 року та виписка по рахунку відповідача ОСОБА_1 .

Однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов`язань, визначених Кредитним договором, а також порушено умови щодо строків погашення кредиту, сплати процентів й комісії за його користування.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя згідно цього Договору та Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та умов страхування життя Позичальника, що невід`ємною частиною цього Договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.com.ua.

Пунктом 1.3 Кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує: 1.3.1. Процентну винагороду - щомісячно, в розмірі 9,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредитну (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором. 1.3.2. Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості: щомісячно - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору.

При цьому, згідно п. 2.3 Кредитного договору підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Умовами кредитного договору визначено, що у разі прострочення відповідачем сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за цим договором за кожний день прострочення платежу (п. 3.1. Кредитного договору).

Згідно п.3.3 Кредитного договору, у разі невиконання або неналежного умов Договору та Правил, незаконне розголошення банківської таємниці сторони несуть відповідальність згідно законодавством України.

Згідно п. 6.1. Кредитного договору, зазначено, що шляхом підписання Договору, позичальник/страхувальник підтверджує, що він в день укладання Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови цього договору йому зрозумілі; з Правилами, Правилами страхування та Програмою страхування, що розміщенні на офіційному сайті Банку та офіційному сайті Страховика ознайомлений; приймає та погоджується з тарифами Банку і Страховика ознайомлений і згоден, надає свою згоду про передачу Банком інформації, що становить банківську таємницю, Страховику.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2019 року (№ 10451/2936) та 19.09.2019 (№10451/3198) ПАТ «Креді Агріколь Банк» було направлено відповідачу вимоги негайного погашення простроченої заборгованості за Комплексним договором №3/2109863 від 01.11.2018 ( Т. 1 а.с. 7, 8).

Станом на день розгляду справи судом першої інстанції вказані вимоги позивача відповідачем не виконано.

Поряд з цим, 22.12.2020 року між позивачем та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було укладено договір №ІІ-2020 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь Банк» відступило, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання за Кредитним договором, станом на 12.11.2019 року відповідач має заборгованість за договором в загальному розмірі 300 095,19 грн., з яких: 255 153,55 грн. - строкова заборгованість за кредитом; прострочена заборгованість за кредитом - 2 969,37 грн.; нараховані відсотки - 774,37 грн.; нарахована комісія за період - 5 202,00 грн.; прострочені відсотки - 7 601,03 грн.; прострочена комісія - 26 010,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 2 384,87 грн. (Т. 1 а.с. 6).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2019 року (№ 10451/2936) та 19.09.2019 (№10451/3198) ПАТ «Креді Агріколь Банк» було направлено відповідачу вимоги негайного погашення простроченої заборгованості за Комплексним договором №3/2109863 від 01.11.2018 ( Т. 1 а.с. 7, 8).

Однак, вказані вимоги позивача відповідачем виконано не було.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини, у зв`язку з порушенням зобов`язання за Кредитним договором, станом на 12.11.2019 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 300 095,19 грн., з яких: 255 153,55 грн. - строкова заборгованість за кредитом; прострочена заборгованість за кредитом - 2 969,37 грн.; нараховані відсотки - 774,37 грн.; нарахована комісія за період - 5 202,00 грн.; прострочені відсотки - 7 601,03 грн.; прострочена комісія - 26 010,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди - 2 384,87 грн. (Т. 1 а.с. 6) і вказаний розмір заборгованості відповідачем належними та допустимими доказами спростовано не було.

Щодо доводів апелянта про введення воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час.

Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.

Проте, в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Встановлені колегією суддів апеляційного суду фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем зі сплати кредиту (позики), процентів за користування кредитом мало місце у період до 12 листопада 2019 року, тобто, до моменту введення воєнного стану в Україні - 24 лютого 2022 року, а тому цей Закон № 2120-IX не може бути застосований до врегулювання спірних правовідносин між сторонами.

Таким чином, наведені відповідачем доводи не є тією обставиною, яка звільняє його від виконання зобов`язань за договорами, і з якою частина третя статті 551 ЦК України пов`язує право суду зменшити розмір неустойки.

Крім того, спростовується матеріалами справи і аргумент відповідача, наведений у апеляційній скарзі, про те, що він не отримував судові повістки.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів апеляційного суду, судом першої інстанції розгляд справи проводився у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін.

ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку СМС - повідомлення щодо документа «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній» на 08 грудня 2022 року о 13 год 00 хв., які надіслано ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Шевченко Галині Миколаївні на номери телефонів вказані у зустрічний позовній заяві позовній заяві (т.2, а.с. 64-65).

Таким чином ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи судом першої інстанції був належним чином повідомлений, а тому його неявка в судове засідання, яка є повторною, не перешкоджала суду першої інстанції вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів - частина 4 статті 223 ЦПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року необхідно залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року - залишити без змін.

Дію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року поновити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова