КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 376/1485/23 Головуючий у 1 інстанції: Коваленко О.М.

Провадження №22-ц/824/13585/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

5 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Сквирського районного суду Київської області зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця виконавчої служби. Просив суд зобов`язати державного виконавця Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, і скасування арештів на його майно, стягнути витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18.04.2023 ОСОБА_1 стало відомо про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення з нього штрафу у сфері безпеки дорожнього руху у справі про адміністративні правопорушення.

19.04.2023 він подав на електронну пошту Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції запит про надання матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1.

21.04.2023 на електронну пошту ОСОБА_1 надійшли сканкопії документів, що містяться в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема, постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2023.

Після ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження він виявив, що вона була винесена всупереч пункту 10 частини четвертої ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вважає, що така постанова підлягає скасуванню, а виконавче провадження закриттю.

16.05.2023 ОСОБА_3 надіслав до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотання від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження.

Скаржник зазначив, що незаконні дії державного виконавця полягають у відкритті виконавчого провадження не за місцем знаходження боржника, а бездіяльність у не розгляді клопотання про закінчення виконавчого провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року у скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Грищенко Н.О. - залишено без розгляду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про те що скарга не містить обґрунтування поважності пропуску строку на звернення з нею до суду та не містять заяви про поновлення цього строку, скаргу ОСОБА_1 тому на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України скаргу залишено без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 2 серпня 2023 року електронною поштою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року, справу направити до Сквирського районного суду Київської області на новий розгляд.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, поставлену судом з порушенням норм процесуального права.

При цьому зазначив, що 16.06.2023 до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції він направив клопотання від 16.05.2023 про закінчення виконавчого провадження.

Вважає, що строк на оскарження розпочинає вираховуватись з 16.05.2023, з дня подання до Сквирського відділу ДВС клопотання про закінчення виконавчого провадження.

Скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця подано 23.05.2023 тобто, в межах 10-ти денного строку на оскарження.

Зазначив, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск ним строку на оскарження дій та бездіяльності державного виконавця та застосував надмірний формалізм, не надавши заявникові строк на усунення недоліків.

Додатково повідомив, що 25.06.2023, 18.07.2023 через підсистему «Електронний Суд» до Сквирського міськрайонного суду Київської області надіслано запити щодо результатів розгляду скарги. Відповідь на запит не отримано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

13 листопада 2023 року старшим державним виконавцем Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Грищенко Н.О. подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Апелянт - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 4 грудня 2023 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. В заяві зазначив, що апеляційну скаргу підтримує з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засіданні не з`явився, повідомлявся належним чином, згідно з раніше направленим відзивом просив слухати справу без участі представникаСквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Скаржник оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2023, проте, зі скаргою на вказане рішення державного виконавця ОСОБА_1. звернувся до суду 23.05.2023 року через систему «Електронний суд», тобто з пропуском десятиденного строку, визначеного ст. 449 ЦПК України.

Із поданої скарги та матеріалів справи вбачається, що з 18.04.2023 року скаржнику було відомо про відкриття виконавчого провадження згідно постанови від 06.02.2023 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши та вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що скарга не містить обґрунтування поважності пропуску строку на звернення з нею до суду, а також не містять заяви про поновлення цього строку, скаргу ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України слід залишити без розгляду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що він пропустив строк звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця та не ставить питання про поновлення такого строку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скарга може бути подана до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до положень статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

ОСОБА_1 звернувся з заявою зі скаргою, яка була подана в системі «Електронний суд» 23 травня 2023 року, а скаргу надіслав 16 травня 2023 року до Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотання від 16 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження. Відповідь на клопотання він не отримав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини").

Практика ЄСПЛ щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 розділу І Конвенції, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Згідно ч.1 п.4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції в повній мірі не проаналізував вимоги заявлені скаржником, та вважав, що скаржник оскаржує постанову виконавця про відкриття провадження, про що зазначив в своєї ухвалі, та не звернув уваги на те, що апелянт просив зобов`язати державного виконавця закрити виконавче провадження та скасувати арешт на його майно. У зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про пропуск заявником строку для подачі скарги.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко