КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Колдіна О.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5489/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа ОСОБА_2 про скасування наказу щодо тимчасового влаштування дитини.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 19/тдв від 04 грудня 2019 року в родині позивача був тимчасово влаштований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий є його пасинком, та постійно проживав в родині, починаючи з 2015 року.

Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївського району позивачу було направлено наказ № 01/тдв від 27 січня 2020 року про припинення тимчасового влаштування ОСОБА_3 у його родині, а також лист від 29 січня 2020 року , яким повідомлено про тимчасове влаштування дитини у родині бабусі - ОСОБА_2 на підставі наказу Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 02 тдв від 27 січня 2020 року.

Позивач зазначає, що він був одружений з матір`ю ОСОБА_3 ОСОБА_8 в 2016 році . На момент укладення шлюбу остання мала сина - ОСОБА_3 . До укладення шлюбу, з 2015 року дружина разом з сином проживали за його адресою. ОСОБА_3 відвідував дитячий садок, а в подальшому школу, що розташована поруч з місцем проживання. Під час шлюбу в 2016 році у них з дружиною народилась друга дитина - ОСОБА_6 , і між хлопцями виникли братерські відносини, старший син почав називати його батьком. У 2016 році дружина захворіла на онкологічне захворювання та в листопаді 2019 року померла.

Після смерті дружини він мав намір стати опікуном дитини та в подальшому усиновити ОСОБА_3 . Відповідно до наказу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №19/тдв від 04 грудня 2019 року, ОСОБА_3 був влаштований в його родині. Позивач почав підготовку документів необхідних для встановлення опіки над дитиною, про що повідомив відповідача 03 грудня 2019 року. Однак, бабуся ОСОБА_3 ОСОБА_2 , самочинно змінила місце проживання дитини, без його згоди, всупереч наказу № 19/тдв, яким дитина була влаштована в родині, про що він повідомив поліцію та Службу у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації з метою сприяння поверненню дитини. Однак, будь-яких дій Службою вчинено не було, натомість видані оспорювані накази, які позивач вважає неправомірними, і такими, що порушують права дитини та не відповідають його інтересам.

Позивач вважає оскаржувані накази неправомірними, прийняті не в інтересах дитини і порушують його права на спілкування з братом, з яким він не може бути розлучений, а також зазначив, що він мав намір оформити опіку над дитиною, однак бабуся ОСОБА_3 самостійно змінила місце проживання малолітньої дитини.

У прохальній частині позову просив

визнати неправомірним та скасувати наказ Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 01/тдв від 27 січня 2020 року про припинення тимчасового влаштування ОСОБА_3 в родині ОСОБА_1 та наказ Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації № 02/тдв від 27 січня 2020 року про тимчасове влаштування ОСОБА_3 в родині ОСОБА_2 .

Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надала письмові пояснення, відповідно до яких повідомила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку дітей, залишених без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 13 жовтня 2020 року № 36/твд припинено тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 в родині ОСОБА_2 у зв`язку з призначенням опіки над малолітнім відповідно до розпорядження № 511 від 13 жовтня 2020 року Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, ухвалити рішення про задоволення позову .У скарзі зазначав ,що суд дав невірну оцінку зібраним доказам , а тому прийшов до помилкового висновку.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 20 квітня 2023 року, 25 травня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2016 року.

На час укладення шлюбу у ОСОБА_8 був син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У ОСОБА_8 та ОСОБА_1 народилась дитина - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до наказу № 19/твд від 04 грудня 2019 року ОСОБА_3 , як дитину, яка залишена без батьківського піклування, залишено в родині ОСОБА_1 до прийняття рішення органом опіки та піклування про влаштування малолітнього згідно законодавства України.

Відповідно до наказу № 01/твд Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 січня 2020року припинено тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 в родині ОСОБА_1 в зв`язку зі зміною місця проживання дитини.

На час прийняття даного рішення дитина проживала разом з бабусею - ОСОБА_2 .

Згідно довідки працівника, залученого за міською програмою «Організація та надання соціально-психологічної допомоги сім`ям, які взяли на виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» ОСОБА_3 висловив бажання проживати з бабусею та повідомив про напружені відносини з вітчимом - позивачем у справі.

Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 02/тдв від 27 січня 2020 року ОСОБА_3 тимчасово влаштовано в родині ОСОБА_2 .

Згідно з розпорядженням № 169 від 03 березня 2020року Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації малолітньому Матвію надано статус дитини-сироти, який мешкає разом з ОСОБА_2 .

Відповідно до розпорядження № 511 від 13 жовтня 2020 року Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_3 .

Наказом № 36/тдв від 13 жовтня 2020 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації припинено тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 в родині ОСОБА_2 в зв`язку з прийняттям рішення про встановлення опіки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року ОСОБА_9 визнано батьком малолітнього ОСОБА_3 та внесено відповідні зміни до актового запису про народження.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, згідно з пунктом 4 якого особи, яким стало відомо про факт залишення дитини без батьківського піклування, зобов`язані негайно повідомити про це службу у справах дітей за місцем виявлення дитини.

Служба у справах дітей, а у разі, коли дитина виявлена на території міста, - виконавчий орган міської ради разом з працівниками органів внутрішніх справ та охорони здоров`я протягом доби після надходження повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, проводять обстеження умов її перебування, стану здоров`я та з`ясовують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування.

Згідно з пунктом 31 Порядку тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована, зокрема, у сім`ю родичів, знайомих.

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими в неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) та які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати в їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є наказ служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини, виданий на підставі: заяви особи про надання згоди на тимчасове влаштування в її сім`ю дитини, а також копія паспортного документа або посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, або довідки про звернення за захистом в Україні, акта обстеження умов проживання особи; згоди дитини (якщо вона може висловити свою думку) у вигляді її письмової заяви, написаної власноручно в присутності посадової особи, яка приймає документи, про що робиться відмітка на заяві із зазначенням прізвища, імені, по батькові, підпису посадової особи та дати.

Якщо дитина не може дати письмової згоди, про форму та зміст такої згоди посадова особа, яка приймає документи, складає акт за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Суд встановив, що на час прийняття наказу про тимчасове влаштування ОСОБА_3 до родини ОСОБА_2 , останній проживав разом з нею, вона є рідною бабусею, з якою у нього склались доброзичливі і теплі, турботливі стосунки. Дитина самостійно висловила бажання проживати разом з бабусею та заперечував своє проживання разом з позивачем, оскільки у них напружені стосунки і виникають конфлікти.

З прийняттям рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року про визнання ОСОБА_9 батьком малолітнього ОСОБА_3 та внесення відповідних змін до актового запису про народження, всі накази Служби у справах сім`ї про тимчасове влаштування ОСОБА_3 спочатку до родини ОСОБА_1 та припинення такого влаштування , в подальшому влаштування до сім`ї ОСОБА_2 виконали свою дію , з огляду на зміну статусу дитини, а тому правові підстави для визнання їх неправомірними та їх скасування відсутні.

Висновок суду першої інстанції, що оскаржувані рішення прийняті уповноваженим органом, з дотриманням прав та інтересів дитини, не порушують права позивача на спілкування з дитиною відповідає встановленим обставинам і вимогам законодавства .

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а вразі проголошення вступної та резолютивної частини с удового рішення з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: