Ухвала

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 459/3156/21

провадження № 61-8989ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (далі - УВДФСС України у Львівській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначав, що у періоди з 26 червня 1965 року до 16 серпня 1969 року працював на посаді електрослюсаря лампової, лісодоставщика поверхневого, підземного електрослюсаря шахти № 6 «Великомостівська» імені Ленінського Комсомолу комбінату «Укрзахідвугілля», з 17 червня 1974 року до 25 лютого 1992 року на посаді інженера Державного проектно-конструкторського наукового інституту вугільної промисловості «Гіпровуглемаш», з 24 лютого 1992 року до 24 вересня 2001 року на посаді підземного електрослюсаря 5 розряду з повним робочим днем під землею шахти № 6 «Великомостівська» імені Ленінського Комсомолу комбінату «Укрзахідвугілля», з 19 листопада 2001 року до 06 червня 2002 року на посаді підземного електрослюсаря 5 розряду на дільниці № 1 ДВАТ шахти «Межирічанська» ДХК «Львіввугілля».

Звільнений з роботи згідно із пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Зазначав, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 28 років 08 місяців 06 днів. За результатами обстеження, йому було встановлено діагноз: силікоз І ступеня, хронічний бронхіт, емфізема легень ІІ ступеня, хронічний п/к радикуліт. Професійні захворювання у нього виникли внаслідок вугільно-породного шахтного пилу в концентрації вище ГДК, дії шкідливих факторів мікроклімату (перепаду температури, переохолодження організму), вимушеного положення тіла.

За змістом довідки серії ЛВА-1 № 119853, виданої обласною МСЕК 26 червня 2002 року, йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності, а згідно довідки від 26 червня 2002 року серії ЛВА-2 № 007241 вперше та безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 50 % у зв`язку з професійними захворюваннями.

Вказував, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва, йому завдано моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань; він відчуває незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, не може вести активне життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей, і він знаходиться у пригніченому та депресивному стані.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з УВДФСС України у Львівській області на свою користь 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з УВДФСС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 35 000,00 на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час. Врахувавши характер, обсяг, тривалість та наслідки завданих позивачу моральних страждань, стану його здоров`я, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про часткове задоволення позову та відшкодування моральної шкоди у розмірі 35 000,00 грн.

14 червня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), яке, відповідно до ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 26 травня 2023 року є правонаступником УВДФСС України у Львівській області, звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання, у розмірі 60 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявником обставини, які, на його переконання, потребують формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний Суд визнає такими, що не стосуються фундаментальних питань права, а тому, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору, ціну позову (60 000,00 грн) та устелену судову практику, вважає, що справа № 459/3156/21 є малозначною.

Верховний суд дійшов переконання, що заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний