Справа № 147/1473/23
Провадження № 2/147/384/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Чудак Г.І.,

представника позивача адвоката Софини І.В ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків,

в с т а н о в и в:

у жовтні 2023 року представник позивача адвокат Софина І.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення три відсотків річних та інфляційних збитків. В обгрунтування позову покликається на те, що у жовтні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач представив розписку. На підставі умов, визначених договором позики відповідач отримав, а ОСОБА_1 передав грошові кошти. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути суму позики в розмірі 8500 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 238000,00 грн. Проте, відповідач даних умов договору позики не виконав, грошові кошти не повернув та заборгував позивачу 238 000,00 грн.

В подальшому у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором позики, пені за неналежне виконання зобов`язання та 3% річних. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.06.2023 у справі № 147/1105/20, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 15.08.2023, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 2018 року у розмірі 238 000,00 грн., 3% річних у розмірі 12709,28 грн. та пеню у розмірі 2388,01 грн. Варто зазначити, що рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.06.2023 у справі №147/1105/20 набрало законної сили 15.08.2023 після апеляційного розгляду даного рішення Вінницьким апеляційним судом. Відповідачем не здійснювалось касаційне оскарження даного рішення.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. із заявами про прийняття до виконання виконавчих листів виданих Тростянецьким районним судом Вінницької області у справі №147/1105/20. Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. постановами від 07.09.2023 відкрито виконавчі провадження № 72716632, № 72721370, № 72721900 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на підставі виконавчих документів виданих у справі №147/1105/20. В подальшому дані виконавчі провадження постановою від 07.09.2023 об`єднано у зведене виконавче провадження №727228051. Станом на дату подання даної позовної заяви ОСОБА_2 рішення суду у справі №147/1105/20 добровільно не виконав, борг ОСОБА_3 не повернув, приватним виконавцем суму боргу також стягнуто не було.

Зазначив, що пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості у справі № 147/1105/20 в національній валюті України - гривні, позивач з моменту пред`явлення такої вимоги має право нараховувати на суму основної заборгованості інфляційні збитки. Окрім цього, стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У зв`язку з цим вважає, що нарахування штрафних сум здійснюється з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його повного виконання та обмежується строком позовної давності, у даному випадку з 20.10.2020 по 18.10.2023, тобто за період не охоплений рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.06.2023 у справі №147/1105/20. У зв`язку тим, що даний позов подається 19.10.2023, тому розрахунок позовних вимог здійснюється з 20.10.2020 по 18.10.2023.

Як уже було зазначено, сума заборгованості за договором позики, що встановлена рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.06.2023 у справі № 147/1105/20 складає 238000,00 грн. Тому 3 % річних від заборгованості 238000,00 грн. за період з 20.10.2020 по 18.10.2023 складають - 21396,54 грн., нарахування інфляційних втрат від заборгованості 238000,00 грн. за період з 17.10.2020 по 11.10.2023 складає 111024,04 грн. У зв`язку з цим загальна сума позовних вимог складає 132 420,17 грн, з яких 21318,13 грн. (3 % річних) та 111024,04 грн. (інфляційні втрати). Також просили стягнути понесені ними судові витрати.

Ухвалою судді від 07 листопада 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження в повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Софина І.В. підтримав заявлений позов за обставин, викладених у ньому, просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча наежним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, однак конверти повернуті з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», клопотань про відкладення не надходило. Відзиву на позов не подав.

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

У Постанові Верховного Суду від 01.12.2023 у справі №591/4832/22 (61-10261св23) зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 752/11662/20 (провадження № 61-14813св21), від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 13 червня 2023 року (яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 2018 року у розмірі 238000,00 грн., 3% річних у розмірі 12709,28 грн. та пеню у розмірі 2388,01 грн. Рішення набрало законної сили 15 серпня 2023 року.

В даному рішенні підтверджено, що у жовтні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, на підтвердження якого відповідач представив розписку. На підставі умов, визначених договором позики відповідач отримав, а ОСОБА_1 передав грошові кошти. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався повернути суму позики в розмірі 8500 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 238000,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (а.с.14-48)

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. із заявами про прийняття до виконання виконавчих листів виданих Тростянецьким районним судом Вінницької області у справі № 147/1105/20.

Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. постановами від 07.09.2023 відкрито виконавчі провадження №72716632, №72721370, №72721900 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на підставі виконавчих документів виданих у справі №147/1105/20 (а.с. 49-54). Постановою від 07.09.2023 дані виконавчі провадження об`єднано у зведене виконавче провадження №72721370 (а.с.55).

Відомостей про виконання об`єднаного виконавчого провадження №72721370 суду не надано.

Відповідачем жодним доказом не спростовано даного факту отримання коштів та наявного боргу.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отже, у розумінні наведених вище приписів законодавства, позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2017 у справі № 918/329/16 зазначив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць (за кожен день такого прострочення) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17.

З огляду на дані позиції суду касаційної інстанції, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення, тобто, по день сплати боржником коштів, оскільки в такому випадку зобов`язання відповідно до ст.599 ЦК України припиняється внаслідок його виконання.

Посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, позивачем нараховано інфляційні втрати на суму заборгованостіз моменту порушення грошового зобов`язання та обмежується строком позовної давності, тобто за період не охоплений рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.06.2023 у справі № 147/1105/20, розмір яких згідно з наданим розрахунком за період з 20.10.2020 по 18.10.2023 складає 111024,04 грн., а також 21396,54 грн. 3% річних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2022 року по жовтень 2023 року та 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 18 жовтня 2023 року, вимоги про їх стягнення підлягають до часткового задоволення, а саме за період з 20 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Тобто розрахонок 3% річних слідує за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] * [Процентна ставка] * [Кількість днів]/ [днів у році] / [100]:

З 20.10.2020 по 31.12.2020 (кількість днів у періоді 73):

238000,00*3*73:366:100=1424,10 грн.

З 01.01.2021 по 31.12.2021 (кількість днів у періоді 365):

238000,00*3*365:365:100=7140,00 грн.

З 01.01.2022 по 23.02.2022 (кількість днів у періоді 54):

238000,00*3*54:365:100=1056,33 грн.

Таким чином, 3% річних за період з 20.10.2020 по 23.02.2022 становить 9620,43 грн.

Даний розрахунок також можливо здійснити за допомогою онлайн калькулятора на сайті https://ips.ligazakon.net/calculator/ff, що було зроблено самим позивачем при зверненні до суду.

З урахуванням викладеного, суд розраховує інфляційні збитки з використанням онлайн калькулятора на сайті https://ips.ligazakon.net/calculator/ff.

Результати розрахунку: Сума боргу

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 20/10/2020 до 23/02/2022238 000,00 грн.
Всього:238 000,00 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (20/10/2020 - 23/02/2022)Індекс інфляції
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80
грудень 2021100,60
січень 2022101,30
лютий 2022101,60

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... (ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,30: 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.15732940

Інфляційне збільшення:

238000,00 x 1.15732940 - 238000,00 = 37444,40 грн.

Отже загальний розмір інфляційних втрат, які необхідно стягнути з відповідача складає 37444,40 грн.

Враховуючи наведене, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача за період з 20.10.2020 по 23.02.2022 становить 47064,83 грн., що складається з 9620,43 грн. - 3% річних, 37444,40 грн. інфляційні втрати.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 47064,83грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір на загальну суму 1324,20 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №0.0..1 та №0.0..1 (а.с.9, 10).

З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 470,89 грн. сума сплаченого судового збору (35,56% від суми заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 47064,83 грн. (сорок сім тисяч шістдесят чотири гривні 83 коп.), що складається з: 9620,43 грн. (дев`ять тисяч шістсот двадцять гривень 43 коп.) - 3% річних, 37444,40 грн. (тридцять сім тисяч чотириста сорок чотири гривні 40 коп.) інфляційні втрати.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 470,89 грн. (чотириста сімдесят гривень 89 коп.) сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до відповідного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текс рішення складено 18 грудня 2023 року.

Суддя А.М. Мудрак