Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Чорної А.О.,

секретаря судового засідання Хорольська І.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

20.03.2023 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що АТ КБ «Приватбанк» відповідно до Анкети -заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 16.10.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві.

В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14.02.2023 р. має заборгованість в розмірі 50 604,14 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту- 41 398,43 грн, заборгованості за нарахованими відсотками 9 205,71 грн.

На підставі вказаного АТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 50 604,14 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 41 398,43 грн, заборгованості за нарахованими відсотками 9 205,71 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

Ухвалою суду від 01.06.2023 року відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто відповідачеві без розгляду.

01.06.2023 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вона користувалася кредитною карткою, проте 23.08.2021 року в її бік відбулись шахрайські дії, які були направлені на заволодіння грошових коштів, таким чином шахрайськими діями було завдано шкоду на суму 33 869,35 грн. Вона зверталася до ВП № 3 ДРУП ГУКНП 23.08.2021 року з заявою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Вона потім зверталася з заявою про надання можливості реструктуризації боргу, але їй було відмовлено. Доводи позивача в позовній заяві не можуть бути прийняти до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору. Відсутність її підпису на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає банку можливість надавати умови в будь якій редакції та стверджувати, що умови погоджені з нею, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Протягом 2015 2022 років розмір процентів зростав, але її не повідомляли про зміну розміру процентів. Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що вона отримала кредит, розрахунок заборгованості не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання.

Позивачем було надано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Відповідач підписанням Анкети заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. З виписки карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Про втрату картки відповідач не заявляв, у зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп -лист платіжної системи, а також будь яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги, оскільки є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 22.06.2023 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

У судове засідання представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з`явився, представником надано клопотання до суду про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16.10.2007 року. В анкеті заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 18).

Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк», за вищевказаним договором ОСОБА_1 отримувала кредитні картки «Універсальна», починаючи з 16.10.2007 року, строк дії останньої картки - до березня 2020 року (а.с. 17).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 з 30.08.2008 року відповідачу було встановлений кредитний ліміт у сумі 500 грн., який 20.12.2009 року збільшений до 1 200 грн., 10.06.2010 року збільшений до 3 000 грн., 13.09.2010 року збільшений до 6 500 грн, 18.11.2010 року збільшений до 7 800 грн., 04.04.2011 року збільшений до 8 800 грн., 24.08.2011 року збільшений до 10 800 грн., 19.07.2017 року збільшений до 16 000 грн., 10.03.2020 року збільшений до 18 000 грн., 29.06.2021 року збільшений до 37 000 грн., 23.08.2021 року збільшений до 42 000 грн., 15.11.2021 року зменшення до 0,00 грн. (а.с. 16).

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та у виписці по картковому рахунку відповідача (а.с. 6-15, 38-47).

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.10.2007 року вбачається, що станом на 14.02.2023 р. загальна заборгованість за кредитним договором складає 50 604,14 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 41 398,43 грн, заборгованості за нарахованими відсотками 9 205,71 грн. (а.с. 6 15).

Як вбачається з виписки по рахунку за період з 16.10.2007 року по 16.02.2023 року, наданої позивачем, відповідач активно користувався кредитною карткою, знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами (а.с. 38-47).

Таким чином, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань по кредитному договору у відповідача утворилася вищевказана заборгованість.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.10.2007 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.10.2007 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг.

Умовами та правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови (а.с. 20-25).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16.10.2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з ч.6 статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд звертає увагу, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16.10.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41 398,43 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 9 205,71 грн. задоволенню не підлягають з вищенаведених підстав.

Що стосується доводів відповідачки про те, що грошові кошти з картки були списані шахрайським способом, то суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000237 від 20.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. (а.с. 73-74)

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон), що діяв на момент внесення відомостей до ЄРДР за № 0000237 від 20.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до 1.14) Закону України Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Згідно п. 1.27 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно ст. 14 ч. 14.16 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Так, у розглянутому рішенні ВС дійшов висновку про те, що відповідальність клієнта за шахрайське зняття коштів із картки настає в тому разі, якщо клієнт своїми діями або бездіяльністю сприяв утраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції. Стосовно права клієнта на відшкодування незаконно списаних коштів, то в постанові № 6-71цс15 ВС виклав таку правову позицію: якщо банк не надав беззаперечних доказів, що спростовують доводи клієнта про те, що банківську картку він не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, банк зобов`язаний сплатити клієнту кошти, зняті під час неналежної операції.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) та від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18 (провадження № 61-1556св20) вказану правову позицію підтримав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно довідки ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 23.08.2021 року надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 23.08.2021 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами заявниці (а.с. 73). Згідно виписки банка (а.с. 38) вбачається, що 23.08.2021 року грошові кошти знімалися за допомогою банкомату, що свідчить про те, що особа, яка знімала кошти мала в наявності платіжну картку і знала ПІН-код картки. Доказів щодо звернення до банку з заявою про викрадання чи втрату картки, або будь які інші заяви з цього приводу відповідачем суду не надано.

Враховуючи те, що списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу, а тому відповідальність за зняття коштів лежить саме на відповідачці, як клієнта банку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за тілом кредиту станом на 14.02.2023 року у сумі 41 398,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.03.2023 року (а.с. 37)., а тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 195,73 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору від 16.10.2007 року у розмірі 41 398,43 грн. (сорок одна тисяча триста дев`яносто вісім гривень сорок три копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 195,73 гривень (дві тисячі сто дев`яносто п`ять гривень сімдесят три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (), місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.О. Чорна