_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/756/23
УХВАЛА

20.12.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря - Грабової Т.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника позивача адвоката Ларіонова Сергія Борисовича про забезпечення позову, подану по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Одночасно представник позивача адвокат Ларіонов С.Б. надав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на будинок за адресою АДРЕСА_3 . При цьому представник позивача посилається на те, що відповідно до договору купівлі - продажу 13.04.1971 ОСОБА_3 придбала частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_3 , в складі однієї житлової кімнати площею 18,80 кв. м та підсобних приміщень. Станом на 11.10.2012 спірний будинок вже має загальну площу 223 кв. м. Зазначене підтверджує побудову фактично нового двоповерхового будинку, який щонайменше, в десять разів більше частини будинку, яка була придбана за договором від 13.04.1971. Будинок був побудований спільною сумісною працею членів однієї сім`ї та за спільні грошові кошти членів цієї сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому була створена нова річ (набуте майно) - побудований новий будинок на місці знесеної кімнати - придбаної старої непридатної для проживання частини будинку. Новостворений будинок за своєю площею, обладнанням, вартістю значно перевищив вартість, став набагато цінніше знесеної аварійної кімнати та набув фактичного статусу нового спільно набутого об`єкту нерухомості. З наведено випливає, що, відповідно до закону, члени сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спільно набули майно - будинок по АДРЕСА_3 . При цьому спірний будинок був фактично самочинним будівництвом, оскільки не були отримані ні відповідний дозвіл ні узгоджений проект. Враховуючи, що спірний будинок був оформлений на ОСОБА_5 , вона склала заповіт на нерідних дітей - членів сім`ї - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який був посвідчений 24.01.2007 державним нотаріусом Савіною К.П., що було зареєстровано в реєстрі за №3-151. Однак, згідно матеріалів спадкової справи, ОСОБА_5 склала новий заповіт на ім`я відповідачки, який був посвідчений 20.11.2019 приватним нотаріусом Петковою Н.М., що було зареєстровано в реєстрі за № 994 (в матеріалах справи). Позивач вважає, що за новим заповітом, складеним ОСОБА_5 на іншу особу, спірний будинок не увійшов до спадкової маси, оскільки ОСОБА_5 не мала права заповідати самочинне будівництво, а відповідачка не могла його успадкувати за заповітом, крім того були грубо порушені права позивача як спадкоємця та учасника будівництва. Всупереч ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом нотаріальних дій не було зупинено, хоча існує спір щодо будинку, і відповідачка, не зважаючи на домовленість про укладення мирової угоди, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 17.10.2022 та зареєструвала право власності на спірний будинок (інформація з ДРРП від 23.05.2023). Цьому передували дії відповідачки з отримання нової адреси спірного будинку - АДРЕСА_3 , та державна реєстрація 11.07.2022 права власності на ім`я померлої - ОСОБА_5 (витяг з ДРРП, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100). На думку представника позивача, відповідачка має можливість продовжити свої недобросовісні дії щодо спірного будинку по АДРЕСА_3 , зокрема, відчужити його, передати в іпотеку, тощо, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно, а тому вони звертається до суду зданою заявою.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

В даному випадку суддя приходить до висновку, що наданих представником позивача доказів недостатньо для розгляду заяви для забезпечення позову, а саме не надано підтверджень того, що будинок 12-Г та будинок АДРЕСА_3 є одним і тим самим об`єктом, який є предметом спору.

Крім того, представник позивача зазначає, що спірний об`єкт є спільною сумісною власністю, при цьому просить накласти арешт на весь будинок, а тому, надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову та,враховуючи положення ч. 3 ст.150 ЦПК України, згідно якої заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами, суд вважає, що заява підлягає розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Ларіонова Сергія Борисовича про забезпечення позову призначити до розгляду в судовому засіданні на 15 лютого 2024 року на 11 годин 00 хвилин.

В судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Огренич І. В.