Дата документу 21.06.2023 Справа № 195/2036/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №195/2036/22 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/1223/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2022 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позову зазначено, що 29 травня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір № 844273 про відкриття та обслуговування рахунку, випису та надання платіжної картки.

Банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку.

На виконання умов договору Банк надав Відповідачу платіжну картку та ПІН-конверт до неї.

Відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 15000, що підтверджується випискою з карткового рахунку позичальника. Строк дії Кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску платіжної карти на новий термін, Кредиту продовжується на строк дії платіжної карти.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 28.09.2022 року розмір заборгованості Відповідача перед Банком становить 24931,59 гривень, яка складається: заборгованість за кредитом 14980,17 грн., заборгованість за відсотками 4238,24 грн., комісія - 15 грн., пеня - 560,73 грн., 3% річних від простроченої суми по кредиту - 1035,48 грн.; 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 342,28 грн., втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 878,08 грн., втрати від інфляції на суму нарахованого та несплаченого кредиту - 2881,61 грн.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 24931,59 гривень та судові витрати у розмірі 2481 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 24 931,59 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та розміру заборгованості за кредитним договором, факту отримання відповідачем документів, які би містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та стосовно розміру та порядку її нарахування. Також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вищезгадані умови та ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.05.2014 року між сторонами укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку НОМЕР_1 , випуск та надання платіжної картки типу Mastercard Debit Standart.

Згідно п.п.1.1.1. та 1.1.2. Договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Зарплатний», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку. Банк надає клієнту платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН-конверт до неї.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем Банк надав підписаний відповідачем Договір № 844273 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 29.05.2014 року та виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жоден із наданих позивачем документів не містить доказів отримання відповідачем грошових коштів у відповідному розмірі.

Банком не було надано доказів зарахування кредитних коштів на картку відповідача, встановлення кредитної лінії (як це зазначено у позові), а також обґрунтування розміру заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 14980,17 грн.

Договір № 844273 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 29.05.2014 року не містить жодних умов щодо кредитування відповідача. Крім того, зазначеним Договором не встановленні жодні вимоги щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій.

З наданої виписки по картковому рахунку вбачається, ОСОБА_1 зазначений рахунок використовується для зарахування зарплати, відповідно до якого він здійснює користування зазначеною карткою.

Позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитної картки, не надано відомостей про номер карткового рахунку, тип картки, дату її вручення відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, а також строку дії картки, доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, відсутня виписка по кредитному рахунку, яка і мала б підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наданий Банком розрахунок заборгованості, як доказ надання позивачу кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості за договором, оскільки будь-яких доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом ні надання відповідачу у користування кредитних коштів, ні видачі картки, ні наявності заборгованості та її розміру, оскільки розрахунок нічим не підтверджується та його правильність перевірити неможливо.

А тому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що виписка за картковим рахунком підтверджує обставини видачі кредиту.

Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у своїй постанові від 29.01.2020 р. у справі № 755/18920/18.

Відповідно до положень частини першої статті, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Збирання доказів у справах позовного провадження не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду, Банк у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Позивачем не зазначено жодних причин неможливості їх подання до суду з причин, що об`єктивно не залежали від Банку, протягом усього періоду розгляду справи.

Колегія суддів дослідила всі аргументи, викладені в апеляційній скарзі, однак вони не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та розміру заборгованості за кредитним договором, факту отримання відповідачем документів, які би містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та стосовно розміру та порядку її нарахування.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вищезгадані умови та ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд повно встановив обставини у справі, дав належну оцінку доказам на їх підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2023 року.

Головуючий

Судді: