Справа № 216/6865/23
провадження 2/216/2564/23
РІШЕННЯ

іменем України

07 грудня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

Позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що з 19.09.2009 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2023 із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 31 серпня 2023 року, до досягнення дітьми повноліття. На підставі судового наказу від 14.09.2023 Криворізьким відділом державної виконавчої служби у Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 03 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження №72919586. Проте, як зазначає позивач з травня 2023 року діти проживають разом з ним та на його утриманні. Мати не бере участі у вихованні дітей, нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. Позивач просить суд припинити стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки вони проживають разом з ним та перебувають повністю на його утриманні.

З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте подала до суду заяву в якій просила долучити до матеріалів справи копію судового наказу та постанову державного виконавця про повернення виконавчого провадження.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №599, 19 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 7).

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №938 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №318 (а.с. 8, 9).

На підставі судового наказу виданого 14.09.2023 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 31 серпня 2023 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12).

З акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає: ОСОБА_1 разом із своїми дітьми: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , умови для проживання створенні належні (а.с.17).

Інформаційною довідкою, виданою виконавчим комітетом Лозуватської сільською радою від 07.06.2023 №100 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.19).

Постановою державного виконавця Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.10.2023 на підставі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів відкрито виконавче провадження (а.с.29).

Як вбачається з постанови державного виконавця від 05.12.2023 виконавчий документ повернуто стягувачу за її письмовою заявою від 30.11.2023 про повернення виконавчого документа.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, як свідчать матеріали справи, станом на день ухвалення рішення у справі судом встановлено, що стягнення аліментів з відповідача припинено та виконавче провадження з виконання судового наказу завершено, таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позовної заяви про визнання судового наказу про стягнення аліментів, таким що не підлягає виконанню суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відтак, судовий наказ, виданий судом відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, тобто про стягнення аліментів, не підлягає скасуванню та може бути переглянутим за нововиявленими обставинами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі п. 1-1 статтею 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню судові накази.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом. Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, сторони виконавчого провадження (стягувач або боржник) пред`являчи вимогу про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в позовному провадженні набувають статусу позивача або відповідача відповідно, проте, законом для них встановлений інший порядок вирішення питання, а тому така вимога не може бути розглянута шляхом пред`явлення позову.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви, в частині вимог про визнання виконавчого документа (судового наказу про стягнення аліментів) таким, що не підлягає виконанню, між сторонами немає спору про право і таке право позивача ніким не оспорюється, то такі вимоги позивача слід розглядати в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (стягувач), який вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, має право звернутися до суду з відповідною заявою в порядку ст. 432 ЦПК України, а не шляхом пред`явлення позову до відповідача, оскільки у виконавчому провадженні він є стягувачем.

З огляду на такі обставини вимоги позивача про визнання судового наказу про стягнення аліментів, таким що не підлягає виконанню також задоволенню не підлягають.

Крім того, в позовній заяві позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються на підставі судового наказу.

Як вже було зазначено, стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Проте, позивач не надав суду жодних доказів наявності заборгованості по аліментам, тому в задоволенні цієї вимоги позивача суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позовні вимоги позивача складаються з декількох вимог, а саме, позивач просить суд:

- припинити стягнення з нього аліментів;

- визнати судовий наказ №2-н/177/1729/23 від 14.03.2023 таким, що не підлягає виконанню;

- звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684,00 грн.

Отже позивач, звертаючись до суду з даним позовом мав би сплати 3220,80 грн судового збору, проте сплатив лише 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Тому суд звертає увагу, що сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою.

З урахуванням наведеного, оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати слід покласти на позивача, одночасно з цим, слід стягнути з позивача на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 2147,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 76, 78, 80, 81, 89, 128, 131, 136, 141, 161, 170, 186, 255, 258-259, 263, 265, 268, 276, 277, 279, 354-355, 432 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 6, 9 ЗУ «Про судовий збір» ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про виконавче провадження» суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ