Провадження №2/523/6786/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення нерухомого майна зі складу спільної сумісної власності подружжя, визнання нерухомого майна новою річчю, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просила :

-виключити нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5м2, розташоване у АДРЕСА_1 , зі складу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

-визнати нерухоме майно, кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5м2, розташоване у АДРЕСА_1 , новою річчю, створеною ОСОБА_1 .

-визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною площею 768,5м2, розташоване у АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2023 року, головуючим по справі визначено суддю Дяченко В.Г.

Питання про відкриття провадження у справі вирішується відповідно до ст.187 ЦПК України.

Заява про забезпечення позову розглядається судом відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони будь-яким фізичним і юридичним особам та іншим особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на перебудову, переобладнання, реконструкції, з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати безоплатно у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь-які інші правочини щодо зміни власника даного нежитлового приміщення.

Свою заяву обґрунтувала тим, що відповідач не визнає за позивачем право особистої приватної власності на вказане нерухоме майно. Всілякими засобами намагається відчужити його. Так, на даний час в Суворовському районному суді м. Одеси розглядається справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування нежилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні майном, для чого відповідач намагається розділити майно в натурі та в подальшому розпоряджатися ним на власний розсуд. Ці твердження підкріплюються тими обставинами, що ОСОБА_2 продав все майно, яке отримав за рішенням суду про поділ майна, поїхав на постійне місце проживання до США і на сьогоднішній день є громадянином США.

Посилаючись на те, що дії відповідача позбавляють її на реалізацію права власності щодо майна, крім того, вона впевнена, що існує ризик відчуження майна ОСОБА_2 на користь третіх осіб у будь-який час, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі, що потягне за собою істотних матеріальних та моральних витрат позивача, просила задовольнити заяву.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з ч. 1 до 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 2 до 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, та і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами статті 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК унормовано обов`язок доказування і подання доказів, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є те, що заявник впевнена, що відповідач ОСОБА_2 може навмисно відчужити нерухоме майно, і це може утруднити виконання судового рішення про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Втім, заявником не обґрунтовано те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених в позові вимог. Вказана заява ґрунтується тільки на припущеннях, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно може бути перебудовано, переобладнано, реконструкційовано, як і відсутні будь-які належні та документальним чином підтверджені обґрунтування намагання відчуження відповідачем спірного майна. Самі лише посилання заявника на те, що відповідач ОСОБА_2 продав майно отримане за рішенням суду та наявність іншої цивільної справи у суді, не можуть прийматись судом як обставини, з якими закон пов`язує наявність підстав для застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме такого заходу забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано переконливих доводів на користь того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не доведено належними доказами існування ризиків невиконання можливого рішення суду, доходжу висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 27,149-153, 261, 353 ЦПК України,суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення нерухомого майна зі складу спільної сумісної власності подружжя, визнання нерухомого майна новою річчю, визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353, 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21.12.2023 року.

Суддя