Справа №519/604/18
У Х В А Л А

19.06.2023 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

розглянувши цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця заступника начальника відділу Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) Гидирим Алли Миколаївни

У С Т А Н О В И В:

Представник скаржника звернувся до суду зі скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є боржником за виконавчим провадженням №57870506 в

рамках якого 04.04.2023 заступником начальника відділу Доброславського

відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гидирим А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника. Зазначене виконавче провадження відкрито на підставі не виконання боржником своїх зобов`язань щодо сплати аліментів за судовим наказом Южного міського суду Одеської області від 05.10.2018 по справі № 519/604/18, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 09.07.2018 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас державним виконавцем не лише не надано Боржнику будь-яких документів щодо відкриття щодо нього виконавчого провадження, а і не надано доказів не належного виконання Боржником своїх обов`язків зі сплати аліментів. У державного виконавця, з не зрозумілих підстав для Боржника, не виникло питання щодо того, чому ОСОБА_2 звернулася лише нині за стягненням коштів по сплаті аліментів, чому вона не зверталась за примусовим виконанням зазначеного судового наказу щодо стягнення аліментів раніше, адже судовий наказ датований 2018 роком. Факт утримання ОСОБА_2 від реалізації свого права

щодо примусового стягнення аліментів з Боржника нічим не пояснюється. Таким

чином, оскільки до Боржника раніше не надходили від ОСОБА_2 будь-які

зауваження щодо виконання ним своїх обов`язків зі сплати аліментів Боржник

робив висновок, що ОСОБА_2 присутній стан справ влаштовує. Крім того,

Боржник, намагався бути присутнім у житті неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ,

однак ОСОБА_2 ніколи не сприяла спілкуванню батька та дочки.

Стягнення боргу провадиться Доброславським відділом Державної виконавчої

служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального

управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Державним виконавцем не надано Боржнику жодного документу стосовно відкриття виконавчого провадження та арешт коштів. Заявнику випадково стало відомо про відкриття виконавчого провадження №57870506 лише коли Заявник отримав повідомлення від банківської установи про арешт коштів на банківському рахунку, Заявник дізнався про відкриття вищевказаного виконавчого провадження та стягнення коштів з нього. Як з`ясувалось, на карткові рахунки Заявника було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів

боржника від 04.04.2023. Жодних постанов про відкриття та про накладення

арешту на майно боржника Заявнику не надходило до даного часу.

У зв`язку з цим, Заявник не може користуватися картковим рахунком, також немає

можливості оплачувати комунальні платежі, проводити поповнення мобільного

телефону та сплати послуг інтернет-провайдерів тощо та взагалі існувати.

Акцентуємо увагу суду, що справа № 519/604/18 про стягнення аліментів з Заявника

розглядалася без його присутності та без повідомлення Заявника про такий судовий

процес, а про судовий наказ Заявник дізнався лише 30.06.2022.

Зазначений судовий наказ вступив силу 05.10.2018, виникає питання, чому

колишня дружина ( ОСОБА_2 ) звернулась за стягненням аліментів з Заявника

лише у 2023 році. Як зазначено в постанові про арешт коштів від 04.04.2023 державним

виконавцем «встановлено: боржником вимоги виконавчого документу не

виконуються, аліменти не сплачуються». При цьому не наведено жодного аргументу

який би будь-яким чином підтверджував зазначене. Крім того, державний виконавець

жодним чином не зв`язувався та не комунікував із Заявником на предмет сплати

коштів, що складають суму аліментів. Загалом Заявник не заперечує проти відкриття виконавчого провадження, але арешт карткових рахунків вважає незаконним та перевищенням повноважень державного виконавця.

Згідно ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Разом із тим, державний виконавець не повідомив Заявника жодним чином про відкриття щодо нього зазначеного виконавчого провадження та не повідомив про винесення згаданої вище постанови про арешт коштів.

Відповідно до ст. 28 Закону України Про виконавче провадження копії постанов

виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи

виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших

учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим

відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого

провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення

стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,

постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які

надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається

повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано

постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у

виконавчому документі. Частиною 1, 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди,

заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із

втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним

правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. За

іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Отже, постанова державного виконавця заступника начальника відділу

Доброславського відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської

області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від

04.04.2023 про арешт коштів боржника позбавила боржника права на

розпорядження картковими банківськими рахунками, інших банківських рахунків у

боржника немає, тобто державним виконавцем фактично звернено стягнення на 100

відсотків його коштів, що суперечить чинному законодавству.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник

має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших

посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з приписом ч.1 ст. 448, п.1 ч.1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу

України така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої

інстанції, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була

дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений такий

же строк й для оскарження рішень та дій виконавця.

Боржник дізнався про постанову державного виконавця про накладення арешту на

його кошти 04.04.2023 від банку, який його повідомив про накладення арешту.

Звертаємо увагу суду, що державний виконавець навіть не повідомив боржника про

арешт його рахунків. З огляду на що, строк на оскарження зазначеної постанови державного виконавця про арешт коштів від 04.04.2023 спливає 14.04.2023, а тому скарга, подана

з дотриманням терміну визначеного законом для її подання.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування

практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді

Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та

практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або

арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином,

ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто

право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі

при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий,

публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним

відповідно до закону. При цьому, необхідною передумовою здійснення стороною права на оскарження є обізнаність зі змістом рішення (ухвали) суду, постановою державного виконавця, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких

порушено питання про оскарження. Однак, державний виконавець не надав Боржнику жодних документів про відкриття виконавчого провадження взагалі та не проінформував про це жодним чином, та не повідомив про винесення постанови про арешт коштів. У Боржника на разі відсутні будь-які документи щодо відкритого виконавчого провадження щодо нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які

мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або

заперечень. Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони

виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо

вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої

посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення,

ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Представник скаржника просить суд визнати дії державного виконавця - заступника начальника відділу Доброславського відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Гидирим А.М. про арешт коштів боржника неправомірними та скасувати частково постанову про арешт коштів боржника від 04.04.2023, в частині накладення арешту на кошти, що надходять на рахунок рахунок № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 відкриті у АТ КБ

ПРИВАТБАНК, на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.04.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаною скаргою.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без участі представника відділу, а також надав відзив на скаргу відповідно до якого просить у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що судовим наказом Южного міського суду Одеської області від 05.10.2018 по справі №519/604/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 09.07.2018 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.12.2018 за вказаним судовим наказом було відкрито виконавче провадження, що підтверджується відповідною постановою ст. державного виконавця Лиманського РВ ДВС ГТУЮ в Одеської області. Дана постанова містить ідентифікатор доступу, за допомогою якого сторони мають можливість отримувати інформацію по даному виконавчому провадженню через АСВП.

Копія даної постанови 10.12.2018 направлена рекомендованим листом з повідомленням боржнику та 27.12.2018 була ним отримана, що підтверджується супровідним листом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Постановою від 09.01.2020 дане виконавче провадження прийнято до новоствореного відділу Лиманського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у зв`язку із передачею із ліквідованого відділуРВ ДВС ГТУЮ в Одеської області.

Боржник неодноразово викликався державним виконавцем та в матеріалах виконавчого провадження містяться копії квитанцій про сплату боржником аліментів за травень 2019, червень 2019, липень 2019 на суму 1000 грн та березень 2020 на суму 2000 грн.

Дані обставини свідчать про те, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та ним здійснювалась сплата аліментів.

В рамках виконавчого провадженням №57870506 за вказаним судовим наказом 14.06.2021 винесена постанова про арешт коштів боржника. Борг по аліментам станом на 01.06.2021 складає 98115,60 грн.

В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник має рахунки в ПАТ «Банк Восток» та АТ «Універсал банк», на які було накладено арешт, про що боржник був повідомлений.

Про арешт даних рахунків боржнику стало відомо ще із повідомлення від банків.

Кошти, які перебували на даних рахунках були перераховані стягувачу.

В рамках даного виконавчого провадженням 04.04.2023 заступником начальника відділу Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гидирим А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника, яка була направлена боржнику.

Державним виконавцем було встановлено відповідно до повідомлень ПАТ КБ «Приватбанк», що боржником 01.07.2021, 16.01.2022 та 17.09.2022 були відкритті нові рахунки у банку,на які було накладено арешт.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Згідно із п.6 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ч.11 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Також, згідно п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім іншого є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 03 лютого 2021 року у справі №756/1927/16-ц.

З постанови про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ «КБ «Приватбанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав ці рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, зазначені рахунки не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітна плата) та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт накладений на рахунки боржника не унеможливлює отримання заробітної плати та не позбавляє права на достатній життєвий рівень. За особистою письмовою згодою боржника у разі працевлаштування виплата заробітної плати може здійснюватися, поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця, а тому доводи скаржника про те, що накладення арешту на грошові кошти позбавляє його джерел для існування, позбавило права на розпорядження картковими банківським рахунками та фактично звернено стягнення на 100 відсотків йог коштів є безпідставними, так як арешт накладено в межах забовргованості.

Беручи до уваги вищевикладене, дії державного виконавця відповідають положенням статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», нормами якої передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

З огляду на наведене, враховуючи, що скаржником не надані до суду докази, що вищевказані банківські рахунки відносяться до рахунків зі спеціальним режимом, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця заступника начальника відділу Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУМЮ (м.Одеса) Гидирим Алли Миколаївни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З.І.Барановська