Справа № 627/714/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючої судді В.А. Каліберди,

за участю секретаря Н.Д.Коломієць,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

До Краснокутського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, яка була подана її представником адвокатом Солдаткіним О.С.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 представник позивача зазначив, що сторони перебувають в шлюбі з 26 червня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №16.

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача зазначає, що у сторін спільне життя не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в сім`ї відбувалися непорозуміння, які поступово призвели до того, що подальше сімейне життя суперечить інтересам позивача, можливість зберегти сім`ю відсутня. Також вказав, що сторони не ведуть спільного господарства, подружні відносини припинилися, а тому просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Також в позові зазначено, що позивач разом з сином проживає від початку воєнних дій в Україні на території Федеративної Республіки Німеччина та всі кошти вкладає аби мати змогу забезпечити дитину житлом, належним рівнем харчування, навчання одягом.

Також позивачем сплачуються 500 євро за житло та 90 євро щомісячно за дитячий садок, а з 1 вересня 2023 року сума буде становити 97 євро на місяць, що сумарно становить 7064,92 грн., а тому сторона позивача вважає, що сума аліментів не може становити менше 7064,92 грн.

Враховуючи той факт, що на даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в зв`язку з чим прохає стягнути з відповідача аліменти користь позивача на утримання дитини в твердій грошовій формі в розмірі 8000 грн. з урахуванням розміру індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, вважаючи, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина саме в такому розмірі.

Також прохав стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн., судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 2479,30 грн.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника на підставі наявних в матеріалах справи документів.

В судове засідання представник відповідача надала заяву, в якій прохала про розгляд справи у її відсутність. Також прохала прийняти до уваги наданий нею відзив на позовну заяву. Позовну заяву в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину прохала задовольнити частково, а витрати, пов`язані з правничою допомогою покласти на сторони по справі. Також з поданого до суду відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 вбачається, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 грн.

Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч.1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.(ч.3 ст. 115 СК України)

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( далі- Постанова) рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно з роз`ясненнями, викладеними у п.10 вище вказаної постанови, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2014 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 26 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №16.

За час спільного проживання між позивачем та відповідачем часто виникали сварки, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, сторони подружніх стосунків не підтримують.

Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, то сторони від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2,3 ст.184СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Нормами ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Як зазначив представник позивача у позовній заяві, то підставою для визначення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій формі саме в розмірі 8000 грн. слугував той факт, що відповідач отримує хороший дохід, має на праві приватної власності автомобіль, а також здійснив покупку будинку саме на зароблені відповідачем кошти. Також вказав, що середньомісячні витрати на обслуговування автомобіля складають від семи тисяч гривень, що свідчить про хороший дохід відповідача, при цьому також зазначив, що відповідач змінює автомобілі досить часто, а тому позивач та її представник вважають, що присудження аліментів у розмірі 8000 грн на дитину не буде тягарем для відповідача, оскільки лише витрати на житло та на дитячий садок у позивача складає 347 євро, а тому сума аліментів не може становити менше 7064,92 грн (347 євро/2 (батьків) *40,72 грн).

Що стосується наданих представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на оренду житла, придбання продуктів харчування та оплату за дитячий садок письмових доказів, а саме: копій роздруківок по рахунку ОСОБА_1 за період з 13.02.2023 по 19.04.2023 (а.с.39-41), копії повідомлення про оплату за дитячий садок (а.с.42-43), копії чеків (а.с.44-47), копії договору оренди житла від 29.04.2022, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.48-52), слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Згідно з частинами 3, 4 ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики», сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч.3 ст.8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Отже, Законом встановлено вимоги, відповідно до яких сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

У свою чергу, із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

Тобто, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Також пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 червня 2019 у справі № 910/4473/17.

Натомість представником позивача на підтвердження факту понесених позивачем витрат на оренду житла та утримання дитини, а також визначення розміру аліментів, надано суду письмові докази, вірність перекладу, яких засвідчена представником позивача (копії роздруківок по рахунку ОСОБА_1 за період з 13.02.2023 по 19.04.2023, копія повідомлення про оплату за дитячий садок, копії чеків) та перекладачем ОСОБА_7 28.07.2023 (копія договору оренди житла від 29.04.2022, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ), замість нотаріуса та/або перекладача, справжність підпису якого засвідчує нотаріус, а тому копія договору оренди житла від 29.04.2022, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.48-52), копії роздруківок по рахунку ОСОБА_1 за період з 13.02.2023 по 19.04.2023 (а.с.39-41), копія повідомлення про оплату за дитячий садок (а.с.42-43), копії чеків (а.с.44-47) не є належними та допустими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат та розміру аліментів, який визначений позивачем.

Також на підтвердження заявлених вимог представником позивача надано суду клопотання про витребування доказів, а саме: інформації про розмір доходів відповідача за період з 01.01.2022 по 30 липня 2023 року, а також відомостей про належні відповідачу на праві власності транспортні засоби та інформацію про вчинені відповідачем правочини з придбання, та/чи відчуження транспортних засобів за період з 01.01.2018 по 30.07.2023, яке судом було задоволено.

З інформації, наданої Головним управлінням ДПС у Харківській області №21396/5/20-40-12-03-09 від 26.10.2023 та № 25030/5/20-40-12-03-09 від 06.12.2023 вбачається, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з першого по третій квартал 2023 року ОСОБА_2 мав наступні доходи: січень 2022 року АТ «Універсал банк» нараховано та виплачено 106,86 грн. додаткове благо; січень 2022 року - ТОВ «Асн - інвест» нараховано та виплачено 7000 грн. заробітна плата; лютий 2022 року - ТОВ «Асн - інвест» нараховано та виплачено 7000 грн. заробітна плата; листопад 2022 року - АТ «Універсал банк» нараховано та виплачено 100,30 грн. додаткове благо; лютий 2023 року - АТ «Універсал банк» нараховано та виплачено 100,81 грн. додаткове благо; вересень 2023 року ТОВ «АСН - ІНВЕСТ» нараховано та виплачено 3911,93 грн. заробітна плата.

Також з відповіді Головного сервісного центру МВС №31/24597-23721-2023 від 25.10.2023 вбачається, що станом на 24.10.2023 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на праві приватної власності має житловий будинок загальною площею 40,4 кв.м, житлова площа 20,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №340927642 від 30.07.2023 та копією договору купівлі продажу житлового будинку від 28 грудня 2021 року.

Натомість, відповідач факт отримання ним хорошого доходу не визнає та у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що на даний час відповідач проживає з батьками, оскільки вони мають пенсійний вік, а мати відповідача - ОСОБА_8 являється інвалідом ІІ ї групи загального захворювання та в серпні 2023 року перенесла операцію на кішківнику. Також представник відповідача вказала, що відповідач працював на фірмі «Інвест Маркет «Україна», однак з 1 серпня 2023 року був звільнений, на підтвердження чого надала копію трудової книжки відповідача та на даний час має випадкові заробітки. При цьому повідомила, що у власності та користуванні відсутній автомобільний транспорт, а тому враховуючи вищевикладене відповідач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному позивачем, а лише вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн, оскільки не має можливості сплачувати більшу суму.

При визначенні величини аліментного платежу на утримання дитини суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, установлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", який становить 2272 грн., а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Так, судом встановлено, що відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося, при цьому суд при прийнятті рішення не бере до уваги твердження відповідача щодо зменшення розміру аліментів з підстав перебування у нього на утриманні батьків пенсійного віку, осільки доказів саме перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків матеріали справи не містять.

При цьому відповідачем не надано доказів відсутності у нього заробітку через наявність об`єктивних поважних причин як то стан здоров`я, тощо.

Також, приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, аналізуючи наявні у справі докази, беручи до уваги обґрунтування позовних вимог, наведене позивачем та зміст заперечень відповідача проти позову, а також той факт, що обов`язок утримувати дітей покладений на обох батьків, суд констатує, що відповідач ОСОБА_2 є молодою та працездатною людиною, не працює і стабільного заробітку не має, однак позивач не довів про наявність у відповідача рухомого майна та не надала відповідних доказів, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, у тому розмірі (8000 грн.), який позивач зазначає в позові, а тому з урахуванням обставин та доказів, наданих сторонами суду, суд приходить до висновку, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед позивачем, а саме: дитина, яка проживає з позивачем; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, при цьому протилежного відповідачем суду не доведено, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн., починаючи з 08 серпня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини.

Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України).

Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вимоги представника позивача щодо визначення розміру аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку задоволенню не підлягають.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 3500 грн. та розірвання шлюбу.

Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Крім того, згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, вбачається, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, через що суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовні вимоги про розірвання шлюбу, що становить 536 грн. 80 коп. та повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»), тобто 536 грн. 80 коп.

Що стосується вимог представника позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак як вбачається з відзиву представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 та заяви представника відповідача, поданої до суду 18.12.2023, то представник відповідача клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла, при цьому прохала про покладення витрат, пов`язаних з правничою допомогою на сторони.

При цьому у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому з правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 вбачається, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України убачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ст. ст. 15,60 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача ОСОБА_1 у справі № 627/714/23 був адвокат Солдаткін Олександр Сергійович, який діяв на підставі ордеру серії АІ №1341926 та договору №22/07 про надання професійної правничої допомоги від 22 липня 2023 року.

За умовами вказаного Договору про надання правової допомоги:

- предметом договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту ( ОСОБА_1 ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментвів (пункт 1.1);

- Адвокат та Клієнт погодили наступні види та вартість правничої (правової) допомоги (розмір гонорару) по справі: складання позовної заяви та подання позову до суду 7000 грн. (п.3.1.1); оплата гонорару Адвоката, зазначеного в пункті 3.1.1. даного Договору, здійснюється у безготівковій формі (п.3.2);

- договір діє з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання сторонами тексту договору та додатків (додаткових угод) до нього (п.4.1).

Також з матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2023 року між адвокатом Солдаткіним О.С. та ОСОБА_1 укладено акт №1 про приймання передачу наданих послуг, з якого вбачається, що даний акт укладено до договору про надання професійної допомоги №22/07 від 22 липня 2023 року про наступне: адвокат надав клієнту правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а саме: підготовка та подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вартість послуги за цим актом становить 7000 грн. без ПДВ.

Платіжною інструкцією №0.0..1 від 24.07.2023, копія якої мається в матеріалах справи, ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_9 послуги адвоката по договору №22/07 від 22.07.2023 по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 7000 грн., а тому враховуючи вищевикладене вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Що стосується вимог представника позивача про стягнення витрат на оплату послуг перекладача, то вони задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від визнання судом як доказ договору оренди житла від 29.04.2022, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , переклад якого здійснено перекладачем М.Клюк 28.07.2023 (скріплено печаткою ПП «Бюро перекладів «Група А.В.С.»), який судом визнано не належним та недопустимим доказом по справі разом з іншими доказами, які були надані суду взагалі без здійснення їх перекладу на уклаїнську мову згідно вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 84,105, 110, 112 180182,185, 191 СК України, ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Пархомівка, Краснокутський район, Харківська область, Україна та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Шипувате, Великобурлуцький район, Харківська область, Україна, зареєстрований 26 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №16.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_11 ».

Шлюб припиняється з дня набрання рішенням законної сили.

Стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08 серпня 2023 року.

Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп., сплачений квитанцією № С9НМ-М5СТ-ТР1В-256М від 24.07.2023 (на суму 1073,60 грн.)

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., який зарахувати на слідуючи реквізити: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення виготовлений 20 грудня 2023 року.

СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА