РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі -Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Житлової комісії Харківського національного університету Повітряних Сил ім.. Івана Кожедуба, Харківський національний університет Повітряних Сил ім.. Івана Кожедуба (м.Харків, вул. Сумська буд. 77/79), треті особи: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) в інтересах якої діє ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та поновлення на квартирному обліку, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка в процесі розгляду справи була уточнена, до відповідачів Житлової комісії Харківського національного університету Повітряних Сил ім.. Івана Кожедуба, Харківського національного університету Повітряних Сил ім.. Івана Кожедуба, треті особи треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії про зняття з квартирного обліку та поновлення на квартирному обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах у Збройних Силах України з 15.08.1975 року по 14.09.1999 року.

Протоколом засідання житлової комісії Харківського інституту льотчиків ВВС № 9 від 02.10.1995 року ОСОБА_1 , разом із членами сім`ї було зачислено на квартирний облік.

Наказом MO України № 0177«ід 14.09.1999 року ОСОБА_1 було звільнено з Збройних Сил за пунктом 65 підпунктом "В" - за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та оголошенням подяки з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

15.09.2021 року протокольно оформленим рішенням житлової комісії ХНУПС №8 ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку на підставі набутого спільного майна подружжям.

На момент прийняття рішення про зачислення на квартирний облік, ОСОБА_1 дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , зазначає, що 03.09.1994 року ОСОБА_5 купила квартиру за особисті кошти надані їй її батьками, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбано. Зазначає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності.

10.05.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

Рішенням житлової комісії ХНУПС № 2 від 30.11.2007 року, ОСОБА_5 було виключено з квартирної справи.

Позивач вказує, що після розірвання шлюбу та по теперішній час, він не висував ніяких вимог щодо отримання частки квартири, як спільно нажитої, оскільки дана квартира купувалась за особисті кошти ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що до 28.03.2006 року утримував квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 без оформлення права власності. Згідно довідки № 40 від 28.03.2006 року позивач житлову площу здав. Жодного жилого приміщення, що виключало б можливість реалізації права на нього у встановленому законодавством порядку та виконання зобов`язань держави перед військовослужбовцем, не отримував.

Наявність у колишньої дружини ОСОБА_1 жилої площі, останній не приховував та за першої вимогою відповідних органів міг надати копії правовстановлюючих документів.

Також, згідно п. 12 Наказу МО № 380 від 31.07.2018 року "Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями", військовослужбовці та члени їх сімей, а також представники громадських організацій на підставі мотивованого клопотання, за рішенням голови житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) мають право бути присутніми на засіданнях цих житлових комісій.

Про дату і час проведення засідання житлової комісії позивача не було повідомлено, через що він був позбавлений можливості клопотати про участь у ньому, чим самим були порушені його права.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.04.2023 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05.07.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Харківський національний університет Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

03.02.2022 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник зазначив, що Житлова комісія Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба не є юридичною особою та військовослужбовців знімають з квартирного обліку на підставі наказу начальника університету «Про затвердження протоколу житлової комісії Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба».

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії Харківського інституту льотчиків ВВС №9 від 02.10.1996 ОСОБА_1 разом із членами сім`ї(дружина в тому числі) був зарахований на квартирний облік.

Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , як член сім`ї придбала квартиру, що підтверджує договір купівлі-продажу «1012 від 21.09.1994. Після чого позивач у 2006 році був розлучений з ОСОБА_5 і, як наслідок, вона виключена з квартирного обліку, відповідно до протоколу №2 від 30.11.2007. Після розірвання шлюбу позивачем не були надані вчасно підтверджуючі документи щодо розірвання шлюбу та безпідставно дружина перебувала на квартирному обліку з 1994 по 2006 роки.

Відповідач посилається на презумпцію спільної сумісної власності подружжя щодо майна придбаного в шлюбі та не доведення позивачем факту придбання квартири ОСОБА_5 за власні кошти.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від представника позивача в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутністю, вимоги позовної заяви просив задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи за їх відсутністю, в задоволенні позову просили відмовити. Інші особи повідомлені належним чином і ніяких заяв до суду не подавали.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 02.10.1995 ОСОБА_1 був поставлений на квартирний облік, відповідно до протоколу засідання житлової комісії Харківського інституту льотчиків ВВС №9 від 02.10.1996, разом із членами сім`ї, в тому числі дружина ОСОБА_5 (а.с.6) та їх діти.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 14.09.1999 №0177 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас з залишенням на квартирному обліку.(а.с.10)

Сторонами не заперечується, що станом на 21.09.1994 позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , придбала квартиру, що підтверджує договір купівлі-продажу №1012 від 21.09.1994.(а.с.41-42) З тексту зазначеного договору не вбачається щодо зазначення про придбання ОСОБА_6 в особисту приватну власність або за особисті кошти вказаної квартири.

Позивач в позовній заяві посилався на ті обставини, що ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_4 була нею придбана за кошти, що їй надали батьки, однак до суду будь які докази на підтвердження вказаних обставин(договір дарування, пожертви) не представлено.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.»

Саме в Постанові Верховного Суду по справі №711/2302/18, на яку послався позивач, зазначено, що «Конструкція норми статті 22КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

10.05.2006 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №122.(а.с.20)

Відповідач стверджує, що позивач ОСОБА_1 не повідомив вчасно та не надав підтверджуючі документи щодо розірвання шлюбу, тому колишня дружина позивача була знята з квартирного обліку тільки 30.11.2007 року.

Відповідно до пункту 26 Постанови Ради Міністрів Української PCP і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» позивача було знято з квартирного обліку у зв`язку з тим, що у позивача відбулося поліпшення житлових умов (придбання дружиною квартири).

Посилання позивача на ті обставини, що раніше йому в користування надавалася квартира у м.Вінниці, а також того, що після розлучення він не ініціював спір про поділ квартири АДРЕСА_4 не спростовують висновків суду з даного приводу, оскільки реалізація цього права позивачем є його правом, а не обов`язком.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Відповідач підпорядкованим закладом Міністерству оборони України, відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, що здійснюють квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин.

Відповідно до п. 1.3. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МО України № 448 від 13.09.2013 одним з основним завдань такого органу є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.

Відповідно до пункту 2статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістомст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(надалі - Закон № 2011-VII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст. 12 Закону України № 2011-VII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12Закону № 2011-VII).

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року(надалі - Порядок).

Положеннями ст. 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до п.26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених 11.12.1984 р. Постановою Ради Міністрів УРСР, Громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті. Громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3)припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; 4)засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; 5)подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік; 6) скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; 7) одноразового отримання від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.22 КпШС України (що діяв на час вчинення правочину), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ст.65 СК України (в редакції, чинній на теперішній час) дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Будь-яких застережень в договорі про кошти, за які придбана квартира ОСОБА_6 або щодо придбання її в особисту приватну власність не міститься. Відповідної заяви, наданої позивачем при посвідченні данного правочину 03.09.1994 щодо згоди на придбання у спільну або особисту власність також не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що у 1994 році дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_6 було придбано в особисту приватну власність та у позивача у зв`язку із цим не відбулося поліпшення житлових умов, як підстави поновлення його та членів його сім`ї на квартирному обліку, як осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу задоволення позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду, - підстави задоволення позову щодо визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії ХНУПС ім.І.Кожедуба протоколом № 8 від 15.09.2021 відсутні.

Також суд вважає, що вказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем оспорюється його право на поліпшення житлових умов.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12,13, 43, 49, 76-78, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії ХНУПС у протоколі №8 від 15.09.2021 про зняття з квартирного обліку, зобов`язання поновлення на квартирному обліку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: