Справа № 357/5980/23
Провадження № 2/357/1914/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Вальчук М. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, мотивуючи тим, що 25 листопада 2011 року, під головуванням судді Володько І.С., Білоцерківським міськрайонним судом було винесено рішення № 2А-1811/2011 р, про стягнення аліментів. Позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30%, прожиткового мінімуму, для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти з того часу Відповідач не сплачує, та ухиляється від свого обов`язку утримувати спільну дитину. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.04.2023 року №3 2819, виданого Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції заборгованість склала 218903,75 грн. Згідно розрахунку доданих до її позовної заяви пеня по аліментам склала 3 406 667 грн. Враховуючи вимоги ст. 194 СК України, згідно до яких розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості по аліментам, тому враховуючи, що станом на 04.05 2023 року заборгованість відповідача по аліментам складала 218903,75грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 218903,75 грн. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неустойку(пеню) за несплату аліментів у розмірі 218903,75 грн. ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2023 року (а.с. 16-17) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

24 травня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 21).

На адресу суду надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, зареєстрована канцелярією суду 30 червня 2023 року за вх. № 29009 (а.с. 24).

Згідно отриманої інформації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 06.12.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 03 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін на 24 липня 2023 року (а.с. 25-26)

24 липня 2023 року розгляд справи було відкладено до 21 вересня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 31), визначено дату наступного судового засідання з урахуванням перебування головуючого судді в даній справі у відпустці з 01.08.2023 року по 08.09.2023 року ( а. с. 34 ).

18 вересня 2023 року за вх. № 40902 судом отримано відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 , в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі мотивуючи тим, що позивач вимагає від суду стягнути пеню за період з 01.03.2011 року по 04.05.2023 року, але не повідомляє в своїй позовній заяві про наявність двох рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справам №357/11198/15-ц та №357/11763/14-ц, якими вже було стягнуто з нього пеню за прострочення сплати аліментів на дитину і які на сьогоднішній день знаходяться на апеляційному оскарженні в провадженні Київського апеляційного суду. Вважає, що позивач не подаючи суду дану інформацію навмисно вводить суд в оману і намагається здійснити подвійне стягнення боргу з нього. Також, повідомляє суд, що до 01.05.2023 року в нього ОСОБА_2 не було доходів, з яких він б міг сплачувати аліменти на дитину (не було ні роботи, ні інших джерел отримання доходу). Він перебивався лише мізерними тимчасовими підробітками, яких йому ледь вистачало на мінімальний рівень життя та харчування. З 02.05.2023 року, з часу його офіційного працевлаштування на ТОВ «Агрореммаш-БЦ» на посаду юрисконсульта, отримавши від державного виконавця інформацію про заборгованість по аліментам, він особисто за письмовою заявою одразу звернувся до Білоцерківського ВДВС про стягнення коштів по аліментам з його офіційної заробітної плати. Вважаю за необхідне повідомити суду, що станом на 01.09.2023 року в рахунок погашення боргу по аліментам та поточної сплати аліментів з його заробітної плати перераховано на рахунок стягувача та позивача по справі суму в розмірі 17 008,20 грн. та 536,80 грн. з карткового банківського рахунку і отримано позивачем. Також, він вважає, що в його діях щодо несплати аліментів на дитину відсутня вина, так як він не знав до 01.05.2023 року про розмір та наявність заборгованості по аліментам, а тому відсутні підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів ( а. с. 42 ).

12 жовтня 2023 року за вх. № 456165 судом отримано від позивача клопотання про уточнення розрахунку пені по аліментам ( а. с. 82-83 ).

15 грудня 2023 року за вх. № 57498 судом від ОСОБА_1 отримано клопотання про уточнення розрахунку ( а. с. 115, 116-122 ), копія зазначеного клопотання з розрахунком 15.12.2023 року позивачем направлено відповідачу, про що додано останньою фіскальний чек ( а. с. 114 ).

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, останнього разу оголошено перерву в судовому засіданні до 18.12.2023 року ( а. с. 105-107 ).

В судове засідання ОСОБА_4 не з`явилась, 15.12.2023 року за вх. № 57502 судом отримано клопотання від останньої, в якій просила розглядати справу № 357/5980/23, яку призначено на 18.12.2023 року за її відсутності ( а. с. 123 ).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Згідно Акту від 13.12.2023 року, за підписом заступника керівника апарату суду Зої Притули, начальника відділу Наталії Бондаренко та діловоду суду Тетяни Олійник вбачається, що поштова кореспонденція не відправлялася в зв`язку з тим, що договір від 07.12.2023 року про надання послуг у АТ «Укрпошта» відсутній.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Однак, в матеріалах справи містяться відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 обізнаний про наявність даної цивільної справи на розгляді в суді, що свідчить про заяву останнього ( а. с. 35-37), поштове повідомлення про вручення ухвали про відкриття провадження від 03.07.2023 року та позовної заяви з додатками ( а. с. 38 ), подання відзиву ( а. с. 42 ) та додатків до нього ( а. с. 43-46 ), прий няття останнім участі в судовому засіданні 21.09.2023 року ( а. с. 47-49 ).

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації не завжди отримував кореспонденцію з суду ( а. с. 40, 41, 110 ), хоча звертаючись до суду з заявою ( а. с. 26-37 ) та з відзивом ( а. с. 42 ), останній вказував саме реєстрацію свого місця проживання: АДРЕСА_1 , на вказану адресу судом і направлялася кореспонденція.

Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про наявність на розгляді в суді позовної заяви ОСОБА_1 до нього про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому останній повинен був добросовісно керуватися своїми процесуальними правами та у розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі ( ч. 1 ст. 275 ЦПК України ).

Так, ухвалою судді від 03.07.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення ( викликом ) сторін ( а. с. 25-26 ).

Враховуючи строки розгляду справ в порядку спрощеного провадження, з урахуванням того, що відповідач був обізнаний про наявність на розгляді в суді позовної заяви ОСОБА_1 до нього про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та останнім було надано відзив на позовну заяву з додатками, в якому відповідач ОСОБА_2 висловив свою позицію стосовно позовних вимог ОСОБА_1 , інших заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

Як зазначено вище, позивач скористувалась своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2011 року і до повноліття дитини ( а. с. 13 ).

Вказане судове рішення набрало законної сили 25.12.2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, на виконання вищевказаного судового рішення, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист ( а. с. 14 ).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.04.2023 року, складеного державним виконавцем ВДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Левенцем Є.С., станом на 01.04.2023 року заборгованість зі сплати аліментів становить 218 903,75 грн. ( а. с. 11-12 ).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала на тому, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість, а тому повинен сплати пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Згідно ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15) та від 16 березня 2016 року (справа №6-300цс16).

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В іншихвипадкахстягується неустойка за весь час простроченнясплатиаліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 (провадження № 61-14237св19).

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня і нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13, від 01 жовтня 2014 року № 6-149цс14, від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів, які не були сплачені);

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів, які не були сплачені);

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрав чинності 08.07.2017 року, було внесені зміни до ст. 196 Сімейного кодексу України саме з метою удосконалення механізму відповідальності за несплату аліментів.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільня від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, відповідач про те, що відповідач вимагає стягнення пені за період з 01.03.2011 року по 04.05.2023 року, але не вказує про наявність двох судових рішень, яким вже було стягнуто з нього пеню за прострочення сплати аліментів, але суд не може погодитися в повній мірі з доводами відповідача, виходячи з наступного.

Так, дійсно в матеріалах справи містяться два судових рішення, це заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неустойки ( пені ) в розмірі 72 024,50 гривень за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 84 ), видано на виконання вказаного рішення виконавчий лист 06.01.2015 року ( а. с. 85 ) та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2014 року по 01.05.2014 року у сумі 1497,99 грн. ( а. с. 86-87 ), видано на виконання вказаного рішення виконавчий лист 16.12.2015 року ( а. с. 88 ).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2014 року встановлено, що розмір неустойки ( пені ), яку повинен сплати відповідач становить 72 024,50 грн. Станом на 01.08.2014 року заборгованість по аліментам становить 12 180 грн.

З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року вбачається, що пеня з відповідача була стягнута за період з 01.12.2014 року по 01.08.2015 року, приводиться розрахунок пені за листопад 2014 року, за грудень 2014 року, за січень 2015 року, за лютий 2015 року, за березень 2015 року, за квітень 2015 року та за травень 2015 року, де стягнуто пеню в розмірі 1497,99 грн. за період з 01.11.2014 року по 01.06.2014 року.

Вищевказані судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведені судові рішення від 18.11.2014 року та 16.11.2015 року з відповідача було стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2011 року по серпень 2014 року та з листопада 2014 року по травень 2015 року.

Тому, посилання відповідача з відзиві, що позивач вимагає від суду стягнути пеню за період з 01.03.2011 року по 04.05.2023 року, враховуючи наявність двох судових рішень, тим сам бажає подвійне стягнення заслуговують на увагу лише частково, враховуючи вищенаведене.

Встановлено, що відповідачем було оскаржено в апеляційному порядку судові рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2011 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та від 08.06.2015 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів ( а. с. 44, 45 ).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2011 року залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 без задоволення ( а. с. 92-94 ).

З вказаної постанови Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року вбачається, що судом розглядалася апеляційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2011 року під головуванням судді Володька І.С., де вказаним рішення суду першої інстанції стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 березня 2011 року і до повноліття дитини.

Крім того, з єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 08 червня 2015 року залишено без змін.

Враховуючи те, що заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2011 року під головуванням судді Володька І.С., де вказаним рішення суду першої інстанції стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 березня 2011 року і до повноліття дитини, залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року, позивач правомірно звернулася до суду про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, борг якого підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

Так, враховуючи клопотання позивача про уточнення розрахунку пені, останній здійснений за період з травня 2015 року по грудень 2023 року ( а. с. 116-122 ).

За вказаний період жодних судових рішень про стягнення пені з відповідача за несвоєчасну сплату аліментів матеріали справи не містять.

Тому, за вищевказаний період, позивач має право вимагати від відповідача сплати пені.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача ОСОБА_2 , які були викладені у відзиві, що останній не знав до 01.05.2023 року про розмір та наявність заборгованості по аліментам, оскільки з 2012 року відповідач не своєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам. Відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й сплачував аліменти в жовтні та листопаді 2012 року, про що зазначено в заочному рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2014 року ( а. с. 84 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 мав можливість звернутися до ВДВС та з`ясувати з цього приводу про наявність заборгованості та відповідно її суму.

Стосовно посилань відповідача ОСОБА_2 , що до 01.05.2023 року в нього не було доходів, з яких він б міг сплачувати аліменти на дитину (не було ні роботи, ні інших джерел отримання доходу), він перебивався лише мізерними тимчасовими підробітками, яких йому ледь вистачало на мінімальний рівень життя та харчування, то з цього приводу суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу та приписів п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при встановленні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому незадовільний матеріальний стан платника аліментів (відсутність заробітку, перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують догляду) або сімейні обставини (наявність іншої неповнолітньої дитини на утриманні) можуть стати підставою лише для зменшення розміру аліментів, а не повного звільнення від їх сплати.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

В свою чергу, з боку відповідача не було доведено, що останній звертався до суду з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку із незадовільним матеріальним станом.

Відсутність можливості працевлаштування не може бути обставиною, яка б звільнила відповідача від обов`язку зі сплати аліментів.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 697/1575/21 (провадження № 61-8318св22).

Крім того, суд критично відноситься до посилань відповідача, що у останнього не було інших джерел доходу, оскільки з цього приводу останнім не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу ( жодної довідки, тощо ).

До того ж, не заслуговують на увагу і доводи відповідача викладені у відзиві, що в нього не було роботи, оскільки відповідач не надав суду належних доказів тому, що останній звертався до центру зайнятості з цього приводу та відповідно перебував на обліку.

Суд критично відноситься до посилань відповідача, що останній перебивався лише мізерними тимчасовими підробітками, яких йому ледь вистачало на мінімальний рівень життя, оскільки таких доказів суду не надано, як і не надано доказів, що останній за станом здоров`я не може працювати.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що не сплата аліментів та виникнення заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками,то твердження відповідача про відсутність його вини у простроченні сплати аліментів є таким, що ґрунтується на припущеннях, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки.

Суд звертає увагу, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ст.196 СК України).

У п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СКУ країни відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Так, відповідач ОСОБА_2 у прохальній частині відзиву просив розглянути справу в межах загального строку позовної давності визначеного нормами ЦПК України.

Отже, із зазначеного суд приходить до висновку, що відповідач таким чином, зробив заяву про застосування строку позовної давності.

Суд вважає, що відповідачем ОСОБА_2 у відзиві помилково зазначено про загальний строк позовної давності.

Стосовно позовної давності, яка має застосовуватись до нарахування пені за несвоєчасне та/або неповне виконання зобов`язань зі сплати аліментів, суд звертає увагу, що в даному випадку законодавством в ст. 20 Сімейного кодексу України чітко встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених:частиною другою статті 72 (застосування позовної давності до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя);частиною другою статті 129 (спір про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини);частиною третьою статті 138 (право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка);частиною третьою статті 139 (спір про материнство) цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність.

Встановлено, що відповідач працює, про що в матеріалах справи свідчить довідка, яка видана 16.06.2023 року за вих. № 48 ТОВ «Агрореммаш-БЦ» ( а. с. 73 ).

З вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Агрореммаш-БЦ» на посаді юрисконсульта з 04 травня 2023 року згідно наказу № 77-К від 03.05.2023 року по теперішній час.

Згідно наявної платіжної інструкції № 1445 від 01 вересня 2023 року, ТОВ «Агрореммаш-БЦ» перераховано ДВС БЦ районі Київської області 17 008,26 грн., призначення платежу, як перерахунок аліментів за липень-серпень 2023 року, згідно ВП 31929821, боржник ОСОБА_2 ( а. с. 43 ).

Стосовно посилань відповідача ОСОБА_2 у відзиві, що з його заробітної картки перераховано на рахунок стягувача суму ще і в розмірі 536,80 грн., то перерахування вказаної суми відповідачем належними доказами не підтверджено.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

До того ж, суд не враховує вищевказану суму, яка була перерахована товариством на якому працює відповідач, оскільки така сума аліментів, згідно призначення платежу, сплата аліментів за липень-серпень 2023 року, що не входить до меж заявлених вимог.

Так, позивач звертаючись до суду просила стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів у розмірі 218 903,75 грн., при цьому надала до суду розрахунок пені ( а. с. 116-122 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, з урахуванням даних щодо заборгованості по аліментам, що були надані відділом державної виконавчої служби ( а. с. 11-12 ), та враховуючи наведену формулу розрахунку, загальна сума пені за зобов`язаннями відповідача по сплаті коштів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаний вище період, буде становити значно більшу суму, ніж сам борг, оскільки, лише, за червень 2015 року розмір неустойки становитиме 18 440,64 грн.( 1%*2696 днів*684,00 грн. сума аліментів, яка підлягає стягненню в червні 2015 р. ), де прострочення сплати аліментів проводиться судом з 01.06.2015 (по травень 2015 року пеня стягувалася судовими рішеннями ) по квітень 2023 року ( в межах заявлених вимог ) з урахуванням розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем.

Позивач наводить свій розрахунок пені ( уточнений ), згідно якого за період з травня 2015 року по квітень 2023 року, неустойка за несплату аліментів становить 229 982,90 гривень. Тобто, очевидним є, що розмір пені, розрахований у відповідності до наведеної формули та прикладу, буде значно більшим, ніж сума самої заборгованості по аліментам за вказаний період. Але, відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір пені обмежено 100 % заборгованості, тобто, в даному випадку, не може бути більшим від самої суми боргу станом на 01.04.2023 року.

Так, відповідачем в ході розгляду справи не було надано суду свого розрахунку.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 218 903,75 гривень, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно вимог ч. 3 ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З 1 січня 2023 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» ставки судового збору змінюються.

Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто1 відсоток ціни позову, але не менше 1073,60 грн. та не більше 13420 грн.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір заявлених вимог, що підлягають задоволенню - 218 903,75 грн., а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 2 189,03 грн. (218 903,75 х 1% = 2 189,03).

Отже, з відповідача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2 189,03 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 49 ЦК України, ст. ст. 20, 141, 150, 180, 187, 194, 196 СК України, ст.ст. 2, 4,10, 12, 13, 19, 43, 76, 77, 81, 82, 128, 133, 141, 187, 211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355ЦПК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 218 903,75 гривень ( двісті вісімнадцять тисяч дев`ятсот три гривні сімдесят п`ять копійок ).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 2 189,03 гривень ( дві тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень три копійки ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов