ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1045/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.,

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представників відповідачів адвокатів Бондар А.В., Прощенка Д.В., Зарапіна К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/19725/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року, постановлену суддею Братасюком В.М., про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ ПАУЕР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, ЛТД», ТОВ «ВІДІ ПАУЕР», ТОВ «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» про захист прав споживачів шляхом стягнення грошових коштів, а саме:

- з ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, ЛТД» та ТОВ «ВІДІ ПАУЕР» - 2229500 Євро;

- з ТОВ «ДЖІ ЕЛ АР ЛЬВІВ» та ТОВ «ВІДІ ПАУЕР» - 198425 Євро.

16 жовтня 2023 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідачів, в межах суми заявлених позовних вимог.

Необхідність вжиття заходів мотивує тією обставиною, що відповідачі затягують процес, не вчиняють дій та не бажають виконувати законних вимог для забезпечення права на справедливий та публічний розгляд звернень позивача від 02 жовтня 2023 року, як споживача, в розумні строки.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що автомобіль Land Rover Range Rover Autobiography Long, д.н. НОМЕР_1 , власником якого він являється, знаходиться на гарантійному обслуговуванні вже більш як 100 днів, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом до відповідачів про розірвання договору купівлі продажу.

Вказує, що відповідачі всупереч вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів» порушують його права як власника автомобіля, у зв`язку з чим просив арештувати кошти на рахунках відповідачів як захід забезпечення позову та виконання можливого рішення суду.

У відзивах на апеляційну скаргу представники ТОВ з іноземними інвестиціями «Віннер Імпортс Україна, ЛТД» та ТОВ «ВІДІ ПАУЕР» просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року - без змін, оскільки вважають її законною та обґрунтованою.

Свої відзиви відповідачі мотивують, зокрема, тим, що між даними Товариствами та скаржником ОСОБА_1 жодних договорів купівлі-продажу не укладалося і позивачем не додано жодних доказів на підтвердження своїх вимог.

Крім того, представник ТОВ «ВІДІ ПАУЕР» зазначає, що ОСОБА_1 є четвертим власником автомобіля Land Rover Range Rover Autobiography Long, кузов № НОМЕР_2 , оскільки перша реєстрація даного автомобіля відбулася у 2021 році за покупцем ОСОБА_3 , і в подальшому вказаний автомобіль був неодноразово перепроданий, останній раз ОСОБА_1 .

Таким чином вважають вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представники відповідачів просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають її законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретнім заходом до забезпечення позову і можливім предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Отже, суди при вирішенні питання щодо забезпечення позову мають здійснювати належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі/ задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20.

З матеріалів справи вбачається та судом належним чином встановлено, що предметом позову в даній справі є стягнення коштів з відповідачів у зв`язку з порушенням останніми, на думку позивача, ЗУ «Про захист прав споживачів».

У даній справі заявник припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов вірного висновку, що навіть якщо між сторонами і існує спір, рішення суду, постановлене у формі ухвали про обмеження у праві на майно, тобто втручання в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі - не може ґрунтуватися виключно на припущеннях позивача про те, що відповідач може чи має намір обтяжити чи відчужити належне йому майно саме з метою ухилення від виконання судового рішення.

При цьому суд вірно наголосив, що оскільки позивачем ставиться питання про втручання судовим рішенням в основоположне право особи вільно володіти майном, до ухвалення остаточного рішення у справі, для суду є несправедливим та нерозумним «формальний» підхід для вирішення питання забезпечення позову шляхом задоволення виключно шляхом дослідження чи дотримано позивачем форми заяви про забезпечення позову, без з`ясування дійсних відносин сторін спору, оскільки перш за все, необхідною умовою забезпечення позову має бути доведення заявником ризиків невиконання чи ускладенення виконання потенційного рішення суду в разі невжиття судом запитуваних заходів.

У своїй заяві позивач ОСОБА_1 не наводить таких ризиків, обмежившись лише обґрунтуванням, що відповідачі затягують процес, не проявляють дій та не бажають виконувати законних вимог для забезпечення права на справедливий та публічний розгляд звернень позивача.

Окрім цього, місцевий суд також віно зазначив, що не є виправданим здійснення втручання в основоположне право відповідачів вільно володіти коштами на їхніх рахунках, ґрунтуючись на припущеннях позивача, що його право, як споживача, не зможе бути відновлене в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахування викладеного, предмету даного позову, наведених заявником доказів та обґрунтування заявлених вимог у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, їх розумності та адекватності, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подана заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не наведено достатніх обґрунтувань для застосування заходів забезпечення позову у обраний ним спосіб та не подано доказів, що невжиття заходів ускладнить чи зробить неможливим виконання саме рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 18 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді