ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 червня 2023 року

м. Харків

справа № 643/16956/20

провадження № 22-ц/818/952/23

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року у складі судді Сугачової О.О.,

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 15 034,56 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що з ПрАТ «Харківенергозбут» здійснює постачання електричної енергії. На підставі договорів про користування електричною енергією від 19.04.2004 та від 01.01.2019 ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 01.01.2019 по 30.09.2020 за вказаною адресою утворилась заборгованість перед позивачем за надання вказаних послуг в сумі 15 034,56 грн (станом на 01.10.2020). Вказану суму за виставленими рахунками відповідач не сплатив. Несплата відповідачем вартості використаної електроенергії шкодить інтересам товариства, а тому ПрАТ «Харківенергозбут» вимушене звернутися до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» суму заборгованості в розмірі 15 034 (п`ятнадцять тисяч тридцять чотири) грн 56 коп, витрати позивача на отримання відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн 00 коп, та сплату судового збору в сумі 2102 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вважає що суд правильно встановив обставини відсутність реєстрації відповідача у квартирі в якій утворилась заборгованість та відсутність у нього права власності на зазначену квартиру, проте дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за постачання електричної енергії. Вважає, що він є неналежним відповідачем, що є підставою для залишення позовної заяви без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 3,4 частини 1, частинами 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є обґрунтованими, законними та доведеними.

Судова колегія не може погодитись з висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду ПрАТ «Харківенергозбуд» посилався на те, що ОСОБА_1 на підставі Договору про користування електричною енергією від 19.04.2004, та Договору від 01.01.2019 є побутовим споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не виконує обов`язки, у зв`язку з чим, починаючи з 01.01.2019 по 30.09.2020, за вказаною адресою утворилась заборгованість перед позивачем за надання вказаних послуг в сумі 15 034,56 грн (станом на 01.10.2020).

Проте, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 206124861 від 06.04.2020 року, яка була надана Позивачем разом із позовною заявою, власником квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Підставою для виникнення у ОСОБА_2 права приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості виник на підставі договору купівлі-продажу № 3599 від 17.11.2003 року, договору про поділ спільного майна подружжя № 1920 від 14.11.2014 року ( а.с . 7).

Разом з тим, матеріали справи містять Довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.11.2020 року, виданої на запит Московського районного суду міста Харкова за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

З наданої копії паспорту відповідач з 02.10.2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 60).

Позивачем зазначено, що за адресою АДРЕСА_3 фактично спожито електричну енергію, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вважається укладеним на умовах типового договору та комерційної пропозиції, що розміщені на сайті zbutenergo.kharkov.ua з ОСОБА_1 , дані про якого передані від попереднього постачальника АТ «Харківобленерго», а саме договір про користування електричною енергією від 19.04.2004(а.с. 11-15)

Суму боргу за період з 01.01.2019 по 30.09.2020 споживач не сплатив, у зв`язку з чим станом на 01.10.2020 утворилася заборгованість за електричну енергію у сумі 15 034,56 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2020 року у видачі судового наказу за заявою ПАТ «Харківенергозбут» відмовлено, у зв`язку з відсутністю відомостей про реєстрацію місця проживання боржника (а.с. 18).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 317 ЦK України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, враховуючи положення ст. ст. 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг, як зазначено у Постанову КЦС ВС від 02.04.2020 року у справі № 757/29813/17-ц.

При зверненні до суду, позивачем пред 'явлені ним вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг.

При цьому, Позивачем зазначено період, за який утворилася заборгованість, а саме з 01.01.2019 року по 30.09.2020 року.

Разом з тим, доказів належності квартири АДРЕСА_2 в період з 01.01.2019 року на праві власності ОСОБА_1 в зазначений період, матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження' - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом першої інстанції, за наявності доказів, що відповідач не є належним у дійсній справі, не вирішив питання про залучення належного відповідача та в порушення вимог матеріального та процесуального права, задовольнив позовні вимоги.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За правилами ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» - залишити без задоволення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут»( ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3121 (три тисячі сто двадцять одну) грн. 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 червня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук