ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5436/23 Справа № 199/5759/22 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

14 грудня 2000 року ОСОБА_2 подав до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_2 прийняв спадщину та фактично отримав право на спадкове майно після смерті батька.

Після смерті ОСОБА_5 , у період з серпня 2000 року по вересень 2019 року, ОСОБА_2 проживав у квартирі АДРЕСА_2 , відкрито та на законних підставах володів спадковим майном, сплачував комунальні платежі, підтримував квартиру в належному стані.

Так, 04 січня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Під час оформлення документів, а саме 22 січня 2019 року було встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року по справі №2о-127/07 квартиру АДРЕСА_2 визнано відумерлою спадщиною. За апеляційною скаргою ОСОБА_2 , постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року вказане рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року скасовано, оскільки після смерті спадкодавця спадщина була прийнята спадкоємцем відповідно до встановленого законом порядку. Утім, з 12 липня 2019 року по 18 жовтня 2019 року нотаріус умисно та послідовно затягувала процес видачі свідоцтва про право на спадщину чи постанови про відмову в його видачі.

26 вересня 2019 року невідомі особи зламали вхідні двері, проникли у вищезазначену квартиру, змінили замки та до сьогодні ОСОБА_2 позбавлений права користування та доступу до власного нерухомого майна. Наступного дня, позивачу стало відомо, що 20 серпня 2019 року державним реєстратором КП «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладковим Ю.В. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №32918035, про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності №98И-18 від 14 листопада 2018 року, видавник Дніпровська міська рада.

27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33434717, про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявами до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення за ознаками шахрайства. Станом на день подачі позову до суду, досудове розслідування триває.

17 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 як спадкоємець за законом, подав скаргу до Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, за результатами розгляду якої наказом №903/5 від 12 березня 2020 року визнано незаконним та скасовано рішення і відповідний запис держреєстратора Гладкова Ю.В. №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33727311, про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

02 вересня 2020 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. Крім того, від імені спадкодавця ОСОБА_5 , 10 жовтня 1996 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено заповіт не на користь позивача.

Утім, позивач зазначає, що єдиним спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом та за законом немає. Спадкоємець за заповітом спадщину після смерті спадкодавця не прийняв. Тобто, ОСОБА_2 набув права та обов`язки спадкодавця ОСОБА_5 , в тому числі право на спірну квартиру, що належала останньому на праві власності.

Таким чином, у зв`язку зі скасуванням рішення і відповідного запису держреєстратора Гладкова Ю.В. №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, юридичних підстав укладати договори іпотеки та в подальшому купівлі-продажу спірної квартири не було. На момент укладання договору іпотеки від 16 вересня 2019 року та договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року особи, які вносили відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не були наділені необхідними повноваженнями, оскільки квартира набута з порушенням закону.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь власника ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дніпровської міської ради, треті особи - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь власника ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4252 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , належала на праві приватної власності ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12 квітня 1994 року, виданого на підставі розпорядження №4/895-94 від 12 квітня 1994 року та зареєстрованого у КП «ДМБТІ» за №32п-97 (а.с.21 т.1).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2 .

Спадкоємцем першої черги після ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2 , який у встановлений законом шестимісячний термін після смерті батька звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На підставі заяви ОСОБА_2 . Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року у справі №2о-127/07 визнано квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за Територіальною громадою Дніпропетровської міської ради.

Водночас, згідно листа КП «ДМ БТІ» ДОР № 883 від 22 січня 2019 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 12 квітня 1994 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 4/895-94, зареєстрованого 27.04.1994 КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу № 32п за реєстровим № 97. Також у інвентаризаційній справі наявне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2007 року, проте право власності на вищезазначену квартиру за Територіальною громадою Дніпропетровської міської ради не проводилося.

Дані обставини також визнала у судовому засіданні представник Дніпровської міської ради Борсук Ю.В.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 листопада 2019 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2019 року. Розділ «Деталізована інформація про право власності» вказаної інформаційної довідки також містить інформацію про попередніх власників вказаної квартири, а саме запис про право власності № НОМЕР_1 , власник ОСОБА_4 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 вересня 2019 року, а також запис про право власності № 32918035, власник ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 14 листопада 2018 року (а.с.40-46 т.1).

Відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/12-4655 від 04 листопада 2019 року розпорядження органу приватизації від 14.11.2018 №4/98-18 на квартиру АДРЕСА_2 та на будь-яку іншу квартиру не видавалося (а.с.52 т.1).

Наказом Міністерства юстиції України №903/5 від 12 березня 2020 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 скасовано рішення і відповідний запис держреєстратора Гладкова Ю.В. №48347425 від 22 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.53-55 т.1).

22 жовтня 2019 року за заявою ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за №0000239 за ч.3 ст.190 КК України та за ч.1 ст.162 КК України. Досудове розслідування наразі проводиться ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.37 т.1).

Судом також встановлено, що 18 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності, запис №33727311, про право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

02 вересня 2020 року постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою. Крім того, від імені спадкодавця ОСОБА_5 , 10 жовтня 1996 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою посвідчено заповіт не на користь позивача (а.с.34 т.1).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1222 ЦК України.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до підпунктів 4.12, 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненями, які викладені у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено судом, спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_2 .

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом подачі до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов до вірного висновку про визнання за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Подібні положення містяться й у статті 321 Цивільного кодексу України.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-117 цс 12.

Водночас, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що спірна квартира, яка зареєстрована за ОСОБА_1 , підлягає витребуванню на користь спадкоємця ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_2 , власником якої був ОСОБА_5 , і яка входить до складу спадщини, вибула з володіння титульного власника поза його волею, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння на користь спадкоємця.

Права добросовісного набувача підлягають захисту, зокрема, шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 661 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: