Провадження № 2/761/9430/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участі секретаря судових засідань Каніковського Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 30.08.2021 року по проспекту Оболонському в м. Києві за участю позивача, який керував автомобілем «SkodaFabia» державний номерний знак НОМЕР_1 та відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «FordFiesta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова була направлена позивачу 11.04.2022 року. Транспортний засіб «FordFiesta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 станом на день ДТП був застрахований страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яка видала поліс серія ЕР № 201517498. 24.12.2022 року представником позивача на адресу страхової компанії було направлено заяву про страхове відшкодування. 30.01.2023 року сторона позивача отримала відмову від страхової компанії у виплаті страхового відшкодування з причин пропущення строку подання заяви на страхове відшкодування. Позивач зазначає, що з 21.11.2022 року він був призваний на військову службу по мобілізації, тому у зв`язку із військовою агресією рф проти України не мав можливості своєчасно звернутись із заявою до страхової компанії про страхове відшкодування. На підставі наведеного просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, сума якої встановлена звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22.02.2023 року, та яка складає 72067,88 грн., а також витрати, пов`язані з проведенням оцінки пошкодженого майна, які складають 5000 грн. та сплачений судовий збір при зверненні до суду із позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді від 31.08.2023 року позовну заяву було залишено без руху.

19.09.2023 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

01.11.2023 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому відповідач позов не визнає, оскільки позивачем було пропущено строк на звернення із заявою про страховий випадок як до страхової компанії, так і в подальшому до суду із позовом. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

04.12.2023 року через систему «Електронний суд» на адресу суду стороною позивача було надіслано відповідь на відзив, в якій позивач доводи, викладені у відзиві, не визнає, та наполягає на задоволенні позовних вимог.

07.12.2023 року через систему «Електронний суд» від відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягають на своїх доводах щодо невизнання позову, зазначають про те, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є перешкодою для звернення до суду. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явилась, направила суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився з невідомих суду підстав, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню наступних міркувань.

Судом встановлено, що 30.08.2021 року по проспекту Оболонському в м. Києві сталася ДТП за участю позивача, який керував автомобілем «SkodaFabia» державний номерний знак НОМЕР_1 та відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «FordFiesta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час ДТП транспортний засіб «FordFiesta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з полісом № ЕР.201517498 строком дії з 11.10.2020 року по 10.10.2021 року включно. Ліміт відповідальності становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 тис. грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 тис. грн.

Відповідно до звіту № 23/0042 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 22.02.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «SkodaFabia» державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП складає 72067,88 грн.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.

На час розгляду справи були внесені зміни до статті 124 Конституції України та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, якщо на час звернення з позовом не було будь-яких обмежень для такого звернення, то з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

? навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

? неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 465/4287/15 від 11.12.2019 року та у постанові Верховного Суду у справі № 577/5482/19 від 01.06.2022 року.

Так, судом встановлено, що ДТП мала місце 30.08.2021 року.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2021 року водія ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Звернення позивача до страхової компанії відбулось 24.12.2022 року, тобто понад рік після дати ДТП.

Звернення позивача до суду із даним позовом відбулось 28.08.2023 року.

При цьому, суд вважає неспроможними доводи сторони позивача щодо необхідності надання страховій компанії рішення суду про притягнення винної у ДТП особи до відповідальності, оскільки відповідно до вимог ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Отже рішення суду не є обов`язковим документом та не є перешкодою для заявлення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування.

Позивач обґрунтовує пропуск вказаного строку повномасштабним військовим вторгненням рф на територію України. Між тим, суд знову зазначає про те, що ДТП сталася 30.08.2021 року, а військовий стан введено у дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», тобто між цими подіями минуло майже шість місяців і у позивача було достатньо часу для реалізації своїх прав на отримання стразового відшкодування.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331З Закону №1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати(відшкодування),що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження№12-104гс18)).

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до страхової компанії.

Стосовно вимог позивача до відповідача ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття3Закону№ 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018року усправі№760/15471/15-цз урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

В даному випадку у страховика не виникло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування з огляду на пропуск позивачем строку звернення до страхової компанії із заявою про страховий випадок, а отже відповідальність за заподіяну шкоду має нести винна у ДТП особа, тобто відповідач ОСОБА_4 .

Тому на підставі наведеного суд задовольняє вимоги позивача до відповідача ОСОБА_5 та стягує з останнього на користь позивача матеріальний збиток, заподіяний внаслідок ДТП в сумі 72067,88 грн.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Татунець В.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 50/21 від 07.09.2021 року.

З акту виконаних робіт від 16.11.2023 року вбачається, що вартість правової допомоги адвоката Татунець В.В. складає 16 600 грн., вказаний акт підписано сторонами.

Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 20.11.2023 року ОСОБА_1 сплачено 16 600 грн.

Вказані витрати є фактичними та неминучими, розумними та співмірними, клопотань про їх зменшення від відповідача ОСОБА_6 не надходило, а отже підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_5 на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 1073,60 грн., сплата якого підтверджується доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачем до матеріалів позову було надано договір № 23/0042 від 16.02.2023 року на проведення оцінки майна, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_7 та акт прийому-передачі наданих послуг. Відповідно до наданих квитанцій від 16.02.2023 року та 17.02.2023 року позивачем сплачено загальну суму 5000 грн. за проведення оцінки транспортного засобу. Таким чином вказані витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 76, 77, 81,133, 259, 263, 264, 265, 272, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в сумі 72067 (сімдесят дві тисячі шістдесят сім) грн., 88 коп., витрати на проведення оцінки пошкодженого майна в сумі 5000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1073, 60 грн., витрати на правову допомогу в сумі 16 600 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , адреса : 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62.

Суддя Ю.О. Матвєєва

20 грудня 2023 року