КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/3063/22 Головуючий у суді першої інстанції - Бабко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання договору, визначення місця проживання дітей з батьком і стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом ОСОБА_1 про розірвання договору, визначення місця проживання дітей з батьком і стягнення коштів, який мотивував тим, що 30 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказував, що з квітня 2021 року шлюбні відносини між сторонами було фактично розірвано, а 22 вересня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб розірвано офіційно за спільною заявою подружжя.

30 квітня 2021 року уклали договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків, яким було визначено місце проживання дітей з матір`ю, а батько зобов`язується брати спільну і однакову участь у забезпеченні життя дітей, має право вільного з ними спілкування та зустрічей, а також сплачує одноразово грошові кошти в розмірі 500 000 грн в рахунок аліментів на утримання дітей, до досягнення ними повноліття, надає усе потрібне майно (вартість якого становила приблизно 100 000 грн) та у разі потреби сплачує додаткові грошові допомоги.

Однак з дня укладання такого договору діти залишились проживати з батьком, а мати не виявляла бажання перевезти дітей проживати до себе, при цьому вона ніколи не мала ніяких перешкод у спілкуванні з дітьми.

Позивач зазначав, що дбає про дітей, вони здорові, доглянуті та відвідують навчальні заклади. Батько забезпечує дітям відпочинок та оздоровлення, про всі зміни місця проживання дітей, він завжди повідомляв відповідачку.

ОСОБА_2 вказував, що йому стало відомо що ОСОБА_1 має намір здійснити примусове фізичне відібрання дітей, щоб передати їх на виховання своїм батькам, а тому просить розірвати договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30 квітня 2021 року. Визначити місце проживання дітей з батьком та стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 500 000 грн за договором про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30 квітня 2021 року.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з матір`ю, який обґрунтовувала тим, що 30 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 вересня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

Вказувала, що 30 квітня 2021 року сторони уклали договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків, відповідно до умов якого діти будуть проживати з матір`ю, а батько буде проживати окремо від матері та дітей.

ОСОБА_1 зазначала, що до червня 2021 року вона, ОСОБА_2 та діти проживали за адресою АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання з ОСОБА_2 останній постійно завдавав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю, свідками цього були діти.

Зазначені вище обставини викликають побоювання, що проживання дітей з ОСОБА_2 суперечитиме їх життєвим інтересам.

В зустрічній позовній заяві вказує, що з липня 2018 року по лютий 2021 року діти відвідували Комунальний заклад «Ворзельський заклад дошкільної освіти комбінованого типу № 12 «Ластівка» Бучанської міської ради Київської області. Згідно наданих характеристик дошкільним закладом ОСОБА_1 має позитивні характеристики.

До того ж зазначала, що в червні 2021 року ОСОБА_2 за особисто прийнятим рішенням, всупереч умовам договору, забрав дітей та переїхав до орендованої квартири. На неодноразові її звернення з проханням, щоб діти проживали з нею ОСОБА_2 їй погрожував, що забере дітей і вона їх взагалі не побачить.

Відповідач вказаувала, що у жовтні 2021 року ОСОБА_2 без її відома та дозволу, знову переїхав з дітьми у невідомому напрямку.

На підставі чого ОСОБА_1 звернулась до Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві і тільки так дізналась нове місце проживання дітей.

З 24 лютого 2022 року з початком введення не території України воєнного стану вона неодноразово телефонувала та писала ОСОБА_2 , однак відповіді не отримала.

Враховуючи неможливість отримати відповідь від ОСОБА_2 , вона була змушена звернутись за допомогою до державних органів як особисто від себе так і свого адвоката.

Зазначала, що постійні зміни ОСОБА_2 місця проживання дітей, здійснювані не тільки без її дозволу як їх матері, але навіть й без її відома, неможливість взагалі встановити їх фактичне місце перебування, особливо під час воєнних дій, викликають тривогу за їх життя, фізичний та моральний стан.

ОСОБА_1 посилалась також на те, що вона офіційно працює, має позитивні характеристики, отримує постійний дохід, веде здоровий спосіб життя, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має належні умови для проживання дітей.

Звертала увагу суду, що вона має дуже добрі стосунки зі своїми батьками, які дуже люблять онуків та за необхідності будуть допомагати.

Згідно висновку відділу судово-психіатричної експертизи ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» у ОСОБА_1 наявне виражене почуття материнської любові до своїх дітей. Її провідними мотиваційними чинниками є значущість прийняття дітьми, спілкування з ними, прийняття участі в їх вихованні та піклуванні про них, тощо.

На підставі наведеного та у зв`язку з тим, що позивачка здатна забезпечити інтереси дітей в якнайкращий спосіб, просила суд визначити місце проживання дітей з матір`ю.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.

Визначено місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 .

В інших вимогах первісного позову - відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1984,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій наголошує на тому, що умови договору між сторонами не виконувала не вона, а саме позивач ОСОБА_2 , самовільно визначивши місце проживання дітей разом із ним. Натомість матеріали справи не містять доказів порушення нею умов договору, та вважає, що якщо вона недостатньо протидіяла позивачу в його неправомірній поведінці, то це виключно внаслідок залякування її з боку ОСОБА_2 , та побоювання, що ескалація їхнього конфлікту з цього приводу може негативно вплинути на дітей, чиї інтереси для неї вищі за все.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що вона, як і раніше, бажає виконувати договір, зокрема в тій його частині, яка стосується проживання дітей з матір`ю, однак не може цього зробити внаслідок неправомірної та зухвалої поведінки ОСОБА_2 , який фактично відібрав дітей і намагається усунути матір від їх виховання.

Не погоджується апелянтка із висновком суду, що саме батько займається вихованням, утриманням та доглядом за дітьми, оскільки до червня 2021 року та зміни місця проживання дітей з батьком, він рідко займався їх вихованням, у розвиток дітей включався лише в тих галузях, які вважав потрібними, всім іншим займалась апелянтка.

Також апелянтка вказує, що висновок органу опіки та піклування складений виключно в інтересах дітей і своїм висновком хотіла якнайкраще забезпечити участь обох батьків у житті дітей, однак суд необґрунтовано відхилив такий висновок.

Щодо врахування судом думки дітей щодо визначення їх місця проживання, вказує, що не було враховано те, що думки дітей можуть не відповідати їх інтересам та бути висловлені під впливом певних зовнішніх факторів (таких, як тривалий час проживання їх з одним із батьків (батьком) та без можливості повноцінного спілкування з їх матір`ю). У зустрічній позовній заяві апелянтка обґрунтовувала, чому проживання дітей з ОСОБА_2 не відповідатиме їх найкращим інтересам.

Посилається ОСОБА_1 й на те, що ОСОБА_2 притягували до кримінальної відповідальності за нанесення тяжких тілесних ушкоджень у стані алкогольного сп`яніння, а відтак, при вирішенні спору суд мав би надати перевагу тому з батьків, чиї моральні якості є вищими та який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дітей.

Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_2 є працюючою особою, а інші дорослі особи, зокрема, родичі, разом з ними та дітьми наразі не проживають, зв`язків з родичами він не підтримує, а відтак, у ОСОБА_2 відсутні близькі особи, які могли б надавати посильну допомогу у догляді за дітьми чи турбуватися про них на час відсутності ОСОБА_2 по роботі. Наслідком цього є залучення сторонньої особи (няні), особисті або професійні якості якої, поведінка та можливе відношення до дітей наразі невідомі.

Вважає, що судом проігноровано можливість проживання її разом з дітьми в квартирі АДРЕСА_2 , яка повністю облаштована з урахуванням потреб дітей, про що в матеріалах справи містяться відповідні акти обстеження умов проживання, безпідставно надав перевагу доводам позивача за первісним позовом щодо проживання дітей разом з ним в орендованій квартирі.

Твердження суду першої інстанції про те, що батько досить багато часу приділяє дітям не ґрунтується на фактичних обставинах справи, оскільки із наданих самим ОСОБА_2 документів випливає, що він одночасно є працівником двох різних підприємств - ТОВ «Люмес» та ПрАТ «Київський радіозавод». На жаль, відповідні довідки, долучені ОСОБА_2 , не дають можливості встановити, яке з цих місць роботи є основним, а на якому він працює за сумісництвом, що має суттєве значення для оцінки того, чи має «індивідуальний робочий графік» за одним із цих місць роботи хоч якесь значення для цілей наявності достатнього вільного часу для приділення уваги дітям.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить частково скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог первісного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви та визначити місце проживання дітей з матір`ю. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

06 листопада 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Гаро Г.О., відповідно до якого вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права, при повному дослідженні обставин справи та з урахуванням найкращих інтересів дітей, а тому просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Так, представник позивача вказує, що діти проживають з батьком більше двох років та саме він весь цей час самостійно займається їх вихованням, є опорною фігурою дорослого для них, створив комфортне і безпечне середовище для проживання. Натомість контакт із матір`ю у дітей порушений, її участь у житті дітей обмежується поодинокими зустрічами та не частими телефонними дзвінками.

Наголошує, що батько звертався до суду із заявою про забезпечення позову з метою встановлення для матері графіку зустрічей та спілкування з дітьми для повернення її в життя дітей після тривалого часу розлуки, однак ОСОБА_1 проти такого способу забезпечення позову заперечувала, самостійно до суду із проханням про визначення графіку зустрічей не зверталась, участі в утриманні дітей апелянтка не приймає.

Крім того, заявляти про багаторічне насильство над нею та дітьми ОСОБА_1 почала після отримання копії позовної заяви, однак такі твердження не підтверджені жодними доказами та були спростовані в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Вважає, що судом правомірно враховано думку дітей щодо визначення їх місця проживання разом з батьком, адже діти вказали, що не хочуть змінювати місце навчання, переїжджати в інше помешкання та хочуть проживати з батьком, до якого емоційно прив`язані, а з мамою зустрічатись. Разом з тим, апелянткою не надано доказів необхідності зміни дітьми місця проживання та навчання, що є комфортними для них, а доказів можливості проживання їх разом із матір`ю та продовження навчання в тих самих навчальних закладах не надано.

Представник вказує, що батьком забезпечено найкращі умови проживання дітей, оскільки у кожної дитини, з врахуванням різної статі, є власна, простора кімната у квартирі, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, там же знаходяться звичні для них меблі, іграшки, підручники для навчання, тощо. Тобто такий спосіб життя є усталеним для дітей та його зміна може призвести до негативних наслідків для їх самопочуття.

При апеляційному розгляді справи відповідач у справі ОСОБА_1 , її представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення зустрічного позову поданого ОСОБА_1 з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі, а в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 просили відмовити.

Позивач у справі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважають рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 30 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідно до умов вказаного Договору сторони досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчили своє волевиявлення щодо того, що після розірвання шлюбу між ними, їх спільні малолітні діти будуть проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Батько ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації батьком прав і обов`язків з виховання та утримання дітей. Після розірвання шлюбу між батьками, батько зобов`язується брати спільну і однакову за обсягом з матір`ю участь з виховання та утримання дітей. Мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватись з дітьми, а також брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей. (пункти 2-5 Договору).

Пунктом 6 Договору визначено, що за домовленістю батьків, даним Договором, аліменти на дітей батьком сплачуватись не будуть. Батько одноразово надає грошові кошти в готівковій формі та на картковий рахунок матері в банку, а також надає рухоме майно у користування та/або у власність для утримання дітей до досягнення ними повноліття, сума грошових коштів та перелік майна, що буде передана - визначаються за домовленістю між батьками. Додатково батько зобов`язується надати одноразові додаткові грошові допомоги в період до досягнення дітьми повноліття, якщо цього потребуватимуть очевидні раптові скрутні обставини матері, та з урахуванням інфляційної складової, в достатньому розмірі для повноцінного задоволення потреб дітей. Батько не звільняється від обов`язку брати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами

Згідно із п. 10 Договору зазначено, що всі спори, які виникають в процесі виконання цього Договору та розбіжності в процесі положень цього Договору вирішуються батьками шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 11 Договору визначено, що усі зміни та доповнення до цього Договору мають юридичну силу тільки за умови їх здійснення в письмовій формі, нотаріального посвідчення та вважаються невід`ємною частиною цього Договору. Таким самим шляхом цей договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання Договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього Договору вирішується в судовому порядку.

Згідно із розписки від 30 квітня 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 , 29 квітня 2021 отримала від ОСОБА_2 в рахунок аліментів грошові кошти в готівковій формі у розмірі 300000,00 грн та на картковий рахунок у банку в розмірі 200000,00 грн, а також майно (побутова техніка, предмети побуту, меблі та ін. в еквіваленті близько 100000,00 грн) для утримання до досягнення повноліття дітей.

24 березня 2021 року ОСОБА_9 , згідно Договору найму (оренди) нерухомого майна, отримав від ОСОБА_10 в найм (оренду), на платній основі, квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання № 237 від 14 травня 2021 року та 24 травня 2021 року, інспекторами соціального захисту та Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської району м.Києва, встановлено, що на момент обстеження в зазначеній квартирі проживають: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з їх дітьми.

22 вересня 2021 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва, по справі №367/3283/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

28 вересня 2021 року ОСОБА_2 , згідно договору найму житла, прийняв в тимчасове платне користування від ОСОБА_11 квартиру за адресою: в АДРЕСА_5 , в яку переїхав проживати разом з дітьми.

Згідно акту обстеження умов проживання від 24 січня 2022 року, інспекторами СЮД ВП Святошинського УП ГУНП у м. Києві та Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської району м. Києва, встановлено, що на момент обстеження в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , проживає ОСОБА_2 разом з дітьми. Умови проживання задовільні.

Відповідно до довідки від 10 січня 2022 року, дитина ОСОБА_12 , відвідує дошкільний навчальний заклад № 214, Управління освіти Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації з 01 червня 2021 року.

Згідно із довідки від 22 грудня 2021 року № 01-37/291, дитина ОСОБА_13 , навчається в Київській гімназії східних мов № 1 Святошинського району в 1-Г класі.

Відповідно доданих до матеріалів справи чеків про сплату, судом встановлено, що батько ОСОБА_2 оплачує консультації та огляд лікарів, купує дітям необхідні речі, іграшки, книги, канцтовари, одяг, товари першої необхідності, для повноцінного життя та розвитку дітей.

Згідно із Договору від 26 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 , що діє в інтересах дитини ОСОБА_14 , та ФОП ОСОБА_15 , останні надають послуги денного перебування дітей під наглядом спеціалістів.

Відповідно до Договору з батьками від 07 вересня 2021 року , укладеного між ОСОБА_2 , в інтересах дитини ОСОБА_4 , та ЗНЗ Школа дитячий садок «Джерело», останні забезпечують кваліфіковане навчання дитини, організовують діяльність дитини згідно змісту навчального плану, враховуючи її вікові та індивідуальні особливості з перемету англійська мова.

Згідно із Договору про спільну діяльність приватного дошкільного закладу « KINDERTOWN » від 14 червня 2021 року, укладеного з ОСОБА_2 , що діє в інтересах дитини ОСОБА_14 , сторони домовилися про прийняття в заклад дитини, для здобуття нею дошкільної освіти.

Відповідно до характеристик, наданих дітям ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , діти проявляють інтерес до навчання, вміють концентрувати увагу, взаємодіють з однолітками. Діти доглянуті та забезпечені татом всім необхідним приладдям.

За результатами проведення психологічного обстеження дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надано Висновок спеціаліста № 028 від 31 січня 2022 року, відповідно до якого зазначається індивідуальні особливості дітей їх емоційний стан, психічний розвиток та благополуччя. Ставлення дітей до батька, матері, родичів та сімейної ситуації та їх думки з ким із батьків вони бажають проживати.

Також в матеріалах справи наявні Акти опитування особи, якій відомі фактичні обставини, пов`язані із предметом спору від 21 лютого 2022 року, 30 вересня 2022 року, складеного адвокатом Гаро Г.В., яка відібрала свідчення у ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з яких убачається, що всі опитані підтримують ОСОБА_2 .

Матеріали справи містять позитивні характеристики ОСОБА_2 за різні роки роботи та організацій. Довідку від 31 грудня 2021 року, про те що ОСОБА_2 займає посаду заступника директора ТОВ «Люмес» з 02 липня 2021 року по теперішній час. Довідку від 23 лютого 2022 року, про те що ОСОБА_2 працює в Відособленому госпрозрахунковому структурному підрозділі приватного акціонерного товариства «Київський радіозавод «Спеціальне конструкторське бюро» з 24 січня 2022 року по теперішній час на посаді Провідний інженер-конструктор (електроніки). Довідку про доходи ОСОБА_2 в ТОВ «Люмес», що з липня 2021 року по грудень 2021 року отримав суму в розмірі 88533,99 грн. Довідку департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ, відповідно до якої ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , 04 серпня 2021 року остання надала свою згоду на тимчасову поїздку дітей за межі України до Туніської Республіки, яка відбудеться з 15 по 30 серпня 2021 року у супроводі батька ОСОБА_2 .

Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_6 , на підставі Договору купівлі-продажу, серії та номер: 1446, виданий 17 серпня 2022 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В.

В матеріалах справи міститься Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 17 травня 2021 року №0001-Е1К9-НЕА0 та № 0001-7А49-НЕФ0, відповідно до якої ОСОБА_1 заключила декларацію з лікарем ОСОБА_20 , для своєї доньки ОСОБА_14 та сина ОСОБА_4 .

Характеристики, видані Комунальним закладом «Ворзельський заклад дошкільної освіти комбінованого типу № 12 «Ластівка» на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до характеристик діти відвідували дошкільний заклад в період з 02 липня 2018 року по 16 лютого 2021 року мати, ОСОБА_1 постійно цікавилась у вихователя життєдіяльністю дітей за час перебування дітей в закладі. Батько ОСОБА_2 дуже рідко з`являвся в закладі, а коли з`являвся, то завжди із вихователями у нього виникала суперечка.

Пояснення адвоката Чижа С.С. від 16 лютого 2022 року, 18 лютого 2022 року та від 07 липня 2022 року відповідно до яких останній проводив опитування з ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_1 та відібрав у них свідчення, з яких убачається, що всі опитані підтримують ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтво про право власності, визначено, що ОСОБА_1 має частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із Акту обстеження умов за вищевказаною адресою від 30 червня 2022 року умови задовільні.

Відповідно до довідки від 16 вересня 2022 року № 2531 з місця роботи (проходження служби) вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 прийнята на роботу у в/ч НОМЕР_2 на посаду діловода стройової частини, доходи останньої за період з серпня 2022 року по листопад 2022 року, становили 129483,78 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи первісний позов ОСОБА_2 , та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову поданого ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що укладання договору про визначення місця проживання дітей із матір`ю слугувало лише задля вирішення питання з розірванням шлюбу, ані його належного виконання, оскільки для подання спільної заяви про розірвання шлюбу як було зроблено сторонами, обов`язковою вимогою законодавства є саме укладання Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків (ст.109 СК України).

До того ж суду стороною позивача за первинним позовом не надано беззаперечних доказів щодо виконання п. 6 Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків.

Згідно із повної та розширеної виписок по картковому рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приват Банк», переказу в розмірі 200000,00грн від ОСОБА_2 не надходило. Операції по картковому рахунку містять перекази грошових коштів в різних сумах від різних відправників, але в графі «деталі операції» відсутні посилання на виконання спірного договору та прізвище ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що з виписки карткового рахунку в АТ КБ «Приват Банк», доданої позивачем ОСОБА_2 до позовної заяви, станом на 29 квітня 2021 залишок по рахунку НОМЕР_3 становить 211724,78 грн, а по рахунку НОМЕР_4 становить 15579,44 грн. Однак з зазначеної виписки не встановлено, що дійсно ОСОБА_2 перераховувались кошти на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 200000,00 грн, саме за визначенням в п. 6 Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків.

Досліджуючи розписку задля встановлення справжньої правової природи, суд критично віднісся до змісту документа, оскільки відсутні належні та достатні докази переказу коштів в розмірі 200000,00 грн, передачі майна (побутова техніка, предмети побуту, меблі та ін. в еквіваленті близько ста тисяч гривень) та факту дійсності передачі грошових коштів в готівковій формі у розмірі 300000,00 грн, тому не встановив правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 500000,00 грн за розпискою.

На підставі викладеного, враховуючи умови Договору та того, що сторони не виконують належним чином умови Договору, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання Договору про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків від 30 квітня 2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. Однак в задоволенні стягнення грошових коштів в розмірі 500000,00 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суд вважав правильним відмовити.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд вважав, що визначення місця проживання дитини є самостійною позовною вимогою, а не похідною від розірвання договору, а тому дійшов до висновку про обґрунтованість доводів позивача у справі ОСОБА_2 , оскільки при розгляді справи було встановлено, що діти на час вирішення спору проживають разом з батьком ОСОБА_2 , саме він як батько займається їх вихованням, утримує їх матеріально, піклується про них. Мати дітей ОСОБА_1 відвідує дітей лише декілька разів на місяць або спілкується по телефону з ними, та фактично не приймає участі у їхньому житті та спілкуванні.

ОСОБА_2 не заперечує, щоб мама спілкувалася та піклувалася про своїх дітей, так як їм потрібна турбота мами, але вважає, що краще визначити місце проживання дітей з ним, оскільки діти більше прив`язані до батька та у батька більше можливостей надати все необхідне дітям.

Оцінюючи наданий органом опіки та піклування Висновок щодо можливого місця проживання дітей із батьками, суд першої інстанції із ним не погодився, визнавши його таким, що є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення первісного та відмову у задоволенні зустрічного позову відповідає з огляду на наступне.

Правовідносини, які склалися між сторонами урегульовані положеннями Конвенції про права дитини, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Цивільним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( стаття 51 Конституції України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі "М. С. проти України" йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків.

Щодо визначення місця проживання дітей у справі, що переглядається.

Так, із матеріалів вказаної справи вбачається, що з квітня 2013 року по квітень 2021 року сторони у вказаній справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбу та спільно проживали. В період шлюб в них народилися двоє дітей : дочка ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з із прийняттям сторонами у справі рішення про розірвання шлюбу за взаємною згодою, 30 квітня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір про визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідно до умов вказаного Договору сторони досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчили своє волевиявлення щодо того, що після розірвання шлюбу між ними, їх спільні малолітні діти будуть проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Батько ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу буде проживати окремо від матері та дітей, що за домовленістю батьків не може вважатися перешкодою для реалізації батьком прав і обов`язків з виховання та утримання дітей. Після розірвання шлюбу між батьками, батько зобов`язується брати спільну і однакову за обсягом з матір`ю участь з виховання та утримання дітей. Мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватись з дітьми, а також брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей. (пункти 2-5 Договору).

Однак, у подальшому після фактичного припинення шлюбних відносин сторонами вказаний Договір між сторонами не виконувався і фактичне місце проживання дітей, починаючи із червня 2021 року було та є на даний час із батьком - ОСОБА_2 , спочатку на орендованій квартирі, а в подальшому і в придбані у власність позивача у справі квартирі.

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції виснував, що всі обставини та матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є гарними батьками для дітей: ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , кожен з батьків не має перешкод щодо встановлення проживання дітей разом з ним. Разом з тим, судом встановлено, що діти мають тісний емоційний зв`язок більше з батьком, чим з матір`ю та мають бажання проживати разом з батьком. До того ж як в судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 ще не повністю налагодила відносини з дітьми, особисто з Яринкою, яка продовжує частіше не виходити на зв`язок та зустрічі, однак ОСОБА_28 більш налаштований на підтримання контакту з мамою. Отже, визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_14 та ОСОБА_4 з батьком не позбавляє ОСОБА_1 , як матір, можливості любити своїх дітей, піклуватися про них, приймати участь у вихованні дітей. А той із батьків, з ким залишились проживати діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей.

Крім того суд першої інстанції надаючи перевагу позовним вимогам ОСОБА_2 враховував, що на час вирішення спору між сторонами в найкращих інтересах саме дітей, буде визначити місце проживання дітей саме із батьком, оскільки ним забезпеченні всі умови для проживання, навчання виховання та всебічного розвитку дітей.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають сформульованим правовим позиціям Верховного Суду, які суд першої інстанції, згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, врахував при ухваленні рішення суду.

Так, у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення місця проживання дитини передусім увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини потрібно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У постанові від 14 лютого 2020 року у справі № 574/886/18 (провадження № 61-15091св19) Верховний Суд зазначив, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові від 06 червня 2019 року у справі № 495/2106/17 (провадження № 61-592св19) Верховний Суд виснував, що коли батьки перебувають у рівних умовах, мають однакове ставлення до своїх батьківських обов`язків та в разі однакової прихильності дитини до обох батьків, місце проживання дитини має бути визначено з тим із батьків, яким створено більш сприятливі умови для проживання дитини.

Наведені правові висновки Верховного Суду потрібно розуміти так, що суди під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини мають керуватися принципом якнайкращих інтересів дитини, а при однаковому ставленні батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та забезпечення умов проживання дитини враховувати сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Так, зокрема, судом враховано і висновки спеціаліста №028 від 31 січня 2022 року за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно до яких дітей при їх опитуванні та на момент обстеження висловилися, що проживання з батьком для них є більш сприятливим, сталим та бажаним.

Суд першої інстанції при вирішенні спору врахував вказані висновки спеціаліста та висловлені в ньому думки малолітніх дітей.

Також на думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано відхилив запропонований органом опіки та піклування порядок вирішення вказаного спору, згідно до якого діти повинні періодичні по одному місяцю проживати то в одного, то в іншого із батьків. Відхиляючи вказаний висновок суд першої інстанції виснував, що обставини, які зазначені у висновку, лише констатують тільки поведінку батьків, відношення один до одного. Лише мимохіть зазначається, що кожен готовий дбайливо ставитися до своїх батьківських обов`язків. Водночас висновок не мітить висновків щодо особистої прихильності дітей до кожного з батьків, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми, чи є взаємопорозуміння між кожним з батьків і дітьми.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано і житлові умови сторін.

Так, позивач у справі ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_6 у якій дітям відведено окремі житлові місця, місця для навчання, відпочинку та розвитку (а.с. 208 т.4). Відповідачка має місце проживання за адресою її батьків, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . В даній квартирі крім відповідачки проживають також її батьки: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 (а.с. 154 т.2). Зазначене житло значно віддалено від навчальних закладів, де навчаються діти та від місць проведення їх додаткового навчання, спорту, розвитку.

В ході опитування дітей судом першої інстанції було встановлено, що діти емоційно прив`язані до батька, дослухаються його думки, батько користується у дітей авторитетом. ОСОБА_27 та ОСОБА_28 люблять маму, бажають з нею бачитися й спілкуватися, однак не бажають змінювати своє місце навчання, переїжджати в інше помешкання. Вік і рівень розвитку дітей дозволяють їм усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання.

Діти висловивши бажання проживати разом із батьком, пояснили, що їм там проживати зручно та комфортніше. Батько не забороняє бачитися з мамою, вказували, що проживали деякий час разом з мамою, пам`ятають, що мама їх любить, проте хочуть проживати з батьком, а з мамою зустрічатися.

Також судом враховано, що до розірвання шлюбу малолітні ОСОБА_27 та ОСОБА_28 проживали сім`єю - з матір`ю та татом, але після розірвання шлюбу (близько двох років) постійно проживають разом із батьком.

До того ж суд зауважив, що постійна зміна місця проживання дітей буде суперечить інтересам дітей та може вплинути на їх психологічний стан. Суд зазначив, що як для найкращих інтересів дітей, останні повинні мати постійне місце проживання, в якому вони будуть себе комфортно та безпечно почувати. Діти повинні бути впевнені, що їх місце проживання - це їх дім, фортеця захисту, а щомісячний переїзд з одного місця до іншого зможе зламати вже встановлені дитячі уявлення про їх домівку, побут, та порушити сталий режим життя малолітніх дітей.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_1 не забезпечено на території Святошинського району м. Києва, за місцем відвідування дітьми дошкільного навчального закладу та гімназії, свого місця проживання. Задля того, щоб діти мали змогу відвідувати свої навчальні заклади, спілкуватись з друзями, яких вони мають в школі та за місцем проживання. Натомість відповідачкою створені умови проживання дітей в Деснянському районі м. Києва, що територіальне віддалено знаходиться від навчальних закладів малолітніх дітей.

Разом з тим, судом установлено, що діти мають тісний емоційний зв`язок більше з батьком, чим з матір`ю та мають бажання проживати разом з батьком. До того ж як в судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 ще не повністю налагодила відносини з дітьми, особисто з Яринкою, яка продовжує частіше не виходити на зв`язок та зустрічі, однак ОСОБА_28 більш налаштований на підтримання контакту з мамою.

Отже, визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_14 та ОСОБА_4 з батьком, останнє не позбавляє ОСОБА_1 , як матір, можливості любити своїх дітей, піклуватися про них, приймати участь у вихованні дітей. А той із батьків, з ким залишились проживати діти, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дітьми та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 29 ЦК України, ст. 157, 160, 161 СК України ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв