ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9031/23 Справа № 226/859/23 Суддя у 1-й інстанції - О.А.Рибкін Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П.,Остапенко В.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 226/859/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року, повний текст рішення складено 12 вересня 2023 року (суддя Рибкін О.А.),-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він перебуває з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах на посаді гірника підземного 3 розряду. 21 листопада 2014 він звертався із заявою про звільненням його за власним бажанням, яку було спрямовано рекомендованим поштовим відправленням № 176 на юридичну адресу відповідача, яка була на той час у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб (85310, Донецька область, місто Покровськ, місто Родинське, ДП «ВК Краснолиманська»). Відповідач заяву відмовився отримати, а тому вона повернулась поштою назад на його адресу. 14 листопада 2019 року він знову звертався із заявою про звільненням його за власним бажанням, просив виплатити належні йому кошти, та надати довідку про розмір заборгованості. Заяву було спрямовано рекомендованим поштовим відправленням на юридичну адресу відповідача, яка була на той час у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, але відповідач відмовився отримати поштове відправлення, а тому заява повернулась поштою назад на його адресу. 23 березня 2023 року позивач знову направив ці заяви на нову юридичну адресу відповідача - АДРЕСА_1 .

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28 квітня 2023 року було стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 726,86 грн з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року. Ця заробітна плата була нарахована відповідачем. Однак, відповідач не нарахував заробітну плату за період з грудня 2014 року по травень 2023 року, що порушує його права на отримання заробітної плати.

Відповідач знаходиться у простої та не забезпечує його роботою, не видає завдань, до роботи не запрошує та не звільняє. Тобто наразі відповідач перебуває у простої з його вини, а тому відповідач зобов`язаний сплатити за цей період тарифної ставки позивачу. Проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Відповідно до частини 1 статті 113 КЗПП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Просив суд стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на користь його заробітну плату за період з грудня 2014 року по липень 2023 року у розмірі тарифної ставки встановленого розряду гірничоробочого підземного 3 розряду за період з грудня 2014 року по липень 2023 року у розмірі 415 735,76 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 14 січня 2018 року за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки гірника підземного 3 розряду першої групи в сумі 94 056,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до вимог частини 1 статті 113 КЗпП України, відповідач зобов`язаний здійснити виплату заробітної плати позивачу за час простою в межах заявлених позовних вимог за період з 01 грудня 2014 року по 14 січня 2018 року включно з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). При цьому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 15 січня 2018 року по липень 2023 року у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду гірника підземного 3 розряду задоволенню не підлягають, оскільки з 15 січня 2018 року підприємство поновило свою господарську діяльність в повному обсязі, простій підприємства закінчився, позивач з цього часу по теперішній час роботу на підприємстві не виконував, тому підстави для стягнення заробітної плати на його користь за цей період відсутні. Суд не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Зокрема, простій на підприємстві стався не з вини працівника, а встановлена Торгово-промисловою палатою України причина простою - обставини непереборної сили не звільняє роботодавця від оплати часу простою відповідно до вимог частини1 статті 113 КЗпП України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, представник позивача просить рішення суду змінити: залишити в силі стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2014 року по 14 січня 2018 року у сумі 94 056,80 грн. Додатково стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 15 січня 2018 року по 31 липня 2023 року у сумі 320 496,89 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що погоджується з розрахунком суду першої інстанції за період з 01 грудня 2014 року по 14 січня 2018 року, однак просить стягнути заборгованість за період з 15 січня 2018 рок по 31 липня 2023 року у зв`язку з тим, що про закінчення простою відповідач не повідомляв позивача, роботою не забезпечував, до роботи не запрошував або не вживав заходів для звільнення позивача. Тому саме відповідач вчинив простій та повинен сплатити заборгованість за заробітній платі за період з 15 січня 2018 рок по 31 липня 2023 року.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ТОВ «Краснолиманське» про час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, представник в судове засідання не з`явився.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач 16.10.2012 року прийнятий до ТОВ «Краснолиманське» в якості учня гірника підземного з повним підземним робочим днем у шахті, 23.11.2012 року його було переведено гірником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем у шахті (а.с.8-9).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.04.2023 року по справі № 226/480/23 з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 13726,86 грн з урахуванням вже утриманих податку та інших обов`язкових платежів. (а.с.5).

14.11.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача про звільнення його за власним бажанням, просив провести з ним повний розрахунок та надати довідку про розмір заборгованості (а.с.11-12).

Торгово-промисловою палатою України на звернення ТОВ «Краснолиманське» 01.12.2014 року було видано сертифікат № 2024 про форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили), згідно якого у зв`язку із протиправним збройним захоплення Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» невстановленими особами, на території якого здійснює провадження господарської діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», Торгово-промислова плата України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» при здійсненні господарської діяльності на території м.Родинське Донецької області (Державне підприємство «Краснолиманська») та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів, початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01 жовтня 2014 року (а.с.25, 40, 51).

Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» № 1861 від 10.09.2014 року «Про встановлення простою виробничих дільниць підприємства», з 05 вересня та орієнтовно по 30 вересня 2014 року вважати періодом простою виробничих дільниць підприємства з видобутку вугілля №1, №8, №10 та підготовчих робіт №1, №2 з причин, не пов`язаних з виною працівників. Головному бухгалтеру провести відповідні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників, виходячи із розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого робітнику розряду/окладу (ч.1 ст.113 КЗпП України), крім працівників, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме - роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. Оплата праці працівників, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, повинна бути проведена у відповідності з діючим законодавством України на підставі рапортів на відрядні та почасові роботи (ф.№5, код ОТКУД №110 та ф.№750, код ОТКУД №750), оформлених належним чином. Працівникам вказаних дільниць дозволити не виходити на роботу до закінчення простою, якщо не виникне термінова потреба відновлення робіт. Начальникам виробничих дільниць, на яких встановлено період простою, не пізніше 01 жовтня 2014 року скласти та подати до економічного відділу підприємства списки працівників, які не вийшли на роботу, з вказанням дат невиходу з причини простою, узгоджені з головним інженером (а.с.34, 50).

Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» № 1 від 01.11.2017 року «Про часткове поновлення господарської діяльності підприємства», з 01 листопада 2017 року поновлено господарську діяльність підприємства частково, приступити до відновлення первинної бухгалтерської, кадрової та іншої організаційно-розпорядчої документації підприємства (а.с.37-38, 52-53).

Згідно наказу ТОВ «Краснолиманське» № 2 від 15.01.2018 року «Про поновлення господарської діяльності підприємства», з 15.01.2018 року поновлено господарську діяльність підприємства в повному обсязі. Не пізніше ніж в 3 (три) денний термін приступити до врегулювання трудових відносин із працівниками, які перебували у штаті підприємства станом на 01.10.2014 р. (а.с.39, 53-54).

Згідно акту ТОВ «Краснолиманське» про повідомлення працівника про закінчення простою на підприємстві від 18.01.2018 року, з метою врегулювання трудових відносин з працівниками підприємства працівнику ОСОБА_1 телефонували 15.01.2018 року за номером та 16.01.2018 року за номером його матері ОСОБА_3 НОМЕР_1 , проте за цими номерами ніхто не відповідав на дзвінки (а.с.35-зворотня сторона, 36, 47).

Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське», з 01.01.2014 до 01.10.2014 годинна тарифна ставка гірника підземного 3 розрядку першої групи складала 30,35 грн за годину. З 15.01.2018 до 31.05.2023 годинна тарифна ставка гірника підземного 3 розрядку першої групи: 01.02.2018 - 45,24 грн.; 01.09.2018 - 47,25 грн.; 01.01.2019 - 51,54 грн.; 01.07.2019 - 54,03 грн.; 01.02.2020 - 56,47 грн.; 01.01.2021 - 58,57 грн.; 01.07.2021 - 61,40 грн.; 01.12.2021 - 64,23 грн.; 01.07.2022 - 67,32 грн.; 01.12.2022 - 69,25 грн. (а.с.41, 45).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що відповідно до вимог частини 1 статті 113 КЗпП України, відповідач зобов`язаний здійснити виплату заробітної плати позивачу за час простою в межах заявлених позовних вимог за період з 01 грудня 2014 року по 14 січня 2018 року включно з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). При цьому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 15 січня 2018 року по липень 2023 року у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду гірника підземного 3 розряду задоволенню не підлягають, оскільки з 15 січня 2018 року підприємство поновило свою господарську діяльність в повному обсязі, простій підприємства закінчився, позивач з цього часу по теперішній час роботу на підприємстві не виконував, тому підстави для стягнення заробітної плати на його користь за цей період відсутні. Суд не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Зокрема, простій на підприємстві стався не з вини працівника, а встановлена Торгово-промисловою палатою України причина простою - обставини непереборної сили не звільняє роботодавця від оплати часу простою відповідно до вимог частини 1 статті 113 КЗпП України.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України Про оплату праці визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статей 21, 22 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Кодекс законів про працю України визначає простій як призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Тобто, законодавець вкладає в цю категорію дві складові:1) причина, яка може бути різноманітною (вичерпний перелік законодавством не встановлений);2) наслідок у вигляді зупинення роботи.

Статтею 113 КЗпП України, яка регулює порядок оплати під час простою, передбачено два види простою: «з вини працівника» (причиною в такому випадку можуть бути порушення трудової дисципліни, техніки безпеки, навмисне пошкодження виробничого обладнання тощо); «не з вини працівника» (причинами можуть бути стихійне лихо, техногенна катастрофа, карантин, військові дії тощо).

Порядок оплати часу простою врегульований статтею 113 КЗпП України.

Час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Тобто при простої не відбувається зміна діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним. Застосування попередження роботодавцем працівника при впровадженні простою про оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) законодавством не встановлено.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборованості по заробітній платі з ТОВ «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 за період з 15 січня 2018 року по 31 липня 2023 року, тому в іншій частині рішення суду в силу статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Краснолиманське» з 05 вересня 2014 року до 15 січня 2018 року був простій, а саме зупинення роботи, викликане невідворотною силою (обставинами непереборної сили), що підтверджується сертифікатом № 2024 від 01.12.2014 Торгово-промислової палати України, наказами ТОВ «Краснолиманське» № 1861 від 10.09.2014 року, № 1 від 01.11.2017 року, № 2 від 15.01.2018 року.

З 15 січня 2018 року підприємство поновило свою господарську діяльність в повному обсязі.

Матеріали справи містять акт повідомлення про закінчення простою на підприємстві від 18 січня 2018 року, відповідно до якого провідний інспектор з кадрів ОСОБА_4 , головний бухгалтер ОСОБА_5 , заступник головного бухгалтера Павлова Т.О. ТОВ «Краснолиманське» з метою врегулювання трудових відносин з працівниками підприємства телефонували, щоб повідомити працівника ОСОБА_1 про закінчення простою на підприємстві з 15 січня 2018 року, однак на телефоні дзвінки на номерами ОСОБА_1 , записаними в особовій картці працівника, ніхто не відповідав (а.с. 47).

В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття79 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 6 статті 81 ЦПК).

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Як на підставу стягнення з ТОВ «Краснолиманське» заборгованості по заробітній платі за період з 15 січня 2018 року по 31 липня 2023 позивач зазначив, що відповідач не видає завдань, до роботи не запрошує та не звільняє, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, підприємство вчиняло дії для повідомлення про повідомлення працівника про поновлення трудових відносин в січні 2018 року.

Направлення позивачем на адресу ТОВ «Краснолиманське» за період з 2014 по 2023 рік двох заяв про звільнення, які ТОВ «Краснолиманське» не отримало та останні повернулися на адресу позивача, не є належним доказом того, що роботодавець не звільняє ОСОБА_1 та вчиняє простій.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 15 січня 2018 року по липень 2023 року у розмірі двох третин тарифної ставки встановленого розряду гірника підземного 3 розряду задоволенню не підлягають, оскільки з 15 січня 2018 року підприємство поновило свою господарську діяльність в повному обсязі, простій підприємства закінчився, позивач з цього часу по теперішній час роботу на підприємстві не виконував, тому підстави для стягнення заробітної плати на його користь за цей період відсутні, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді В.П. Зубакова

В.О. Остапенко