РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом до ТОВ «Нова Пей» про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2021 року до 11 серпня 2022 року вона працювала на посаді касира ПНФП філії № 1 ТОВ «Нова Пей».

12 серпня 2022 року вона отримала поштове відправлення від відповідача з повідомленням від 11 серпня 2022 року про те, що 11 серпня 2022 року її звільнено з посади касира ПНФП філії № 1 ТОВ «Нова Пей» на підставі наказу про звільнення № 2172-к від 10 серпня 2022 року на підставі ч. 2 ст. 41 КЗпП України.

Підставою для винесення зазначеного наказу є службова записка менеджера Сорокопуд Ю.С. та висновок службової перевірки.

Із наказу не зрозуміло, яке саме винне діяння стало підставою для висновку про втрату довіри згідно ч. 2 ст. 41 КЗпП України.

Разом з тим, 08 серпня 2022 року вона зверталась до керівництва ТОВ «Нова Пей» із заявою про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, яку вона передала безпосередньо начальнику відділення ТОВ «Нова Пей» Мацюку П.П.

Разом з тим, нею не отримано відповідь про результати розгляду її заяви.

Вважає, що наказ № 2172/к винесено незаконно. Небажання відповідача допустити її до проведення стосовно неї службової перевірки та надати можливість ознайомитись з її висновком при наявності заяви від 08 серпня 2022 року про звільнення з посади за згодою сторін, свідчить про відсутність підстав для її звільнення у зв`язку із втратою довіри.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- скасувати наказ від 10 серпня 2022 року № 2172/к про звільнення її з посади касира ПНФП філії № 1 ТОВ «Нова Пей» у зв`язку із втратою довіри;

- поновити її на посаді касира ПНФП філії № 1 ТОВ «Нова Пей»;

- стягнути з ТОВ «Нова Пей» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ТОВ «Нова Пей» на її користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що позивач була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії № 1 з 16 серпня 2021 року на підставі наказу № 2873-к від 13 серпня 2021 року. 16 серпня 2021 року відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 16 серпня 2021 року позивач була ознайомлена з посадовою інструкцією касира ПНФП Філії. Касир - це касовий працівник пункту надання фінансових послуг (начальник ПНФП/старший касир/касир), уповноважений Фінансовою установою на здійснення обслуговування клієнтів за фінансовими послугами з використанням засобів програмного забезпечення або інших платіжних пристроїв. Всі касові працівники безпосередньо обслуговують грошові кошти Відповідача та є матеріально відповідальними особами за отримані кошти в залежності від функціоналу (старший касир/касир). Кожен касовий працівник ПНФП має свій логін, під яким проводяться касові операції.

Відповідно вимог посадової інструкції касира ПНФП працівник:

- здійснює своєчасне проведення операцій з переказу готівки, видачі готівки та повернення переказу в інформаційній системі «NovaPay» - п. 1.2.3 посадової інструкції;

- своєчасно підписує та видає клієнтам відповідні примірники документів підтверджуючих здійснення операцій - п. 1.2.4 посадової інструкції;

- зобов`язаний під час виконання своїх службових обов`язків сумлінно дотримуватись вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також вимог Єдиних Правил внутрішнього фінансового моніторингу небанківської фінансової групи «НоваПей» та інших внутрішніх документів товариства з питань фінансового моніторингу - п. 1.13 посадової інструкції.

Порушення касиром ПНФП, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, вимог цієї Посадової інструкції є підставою для втрати довір`я до нього з боку товариства та звільнення в порядку, передбаченому КЗпП України - п. 4.6 посадової інструкції. Перебуваючи на посаді касира ПНФП позивач виконувала касові операції в пункті надання фінансових послуг № 11015 (Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, 42).

Відділом безпеки відповідача було проведено службове розслідування, висновком якого було встановлено, що 04 серпня 2022 року касир ПНФП № 11015 ОСОБА_1 здійснила видачу грошових переказів клієнту на загальну суму 88000 гривень без проведення цієї фінансової операції через ПЗ «NovaPay» та, відповідно, без оформлення належних касових документів. Вказані дії касира ОСОБА_1 призвели до нестачі в касовому ящику другорядної каси ПНФП в розмірі 88000 гривень, що підтверджується відповідним актом про результати інвентаризації наявних коштів від 04 серпня 2022 року, підписаним касиром ОСОБА_1 без зауважень. Позивач визнає допущенні нею порушення правил проведення операцій з грошовими коштами відповідача.

08 серпня 2022 року відповідач отримав службову записку менеджера територіального Філії № 1 щодо розгляду питання про звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я. Відповідно до наказу № 2172-к від 10 серпня 2022 року позивача було звільнено з посади 11 серпня 2022 року у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України. Будь-яких належних та допустимих доказів досягнення сторонами станом на 11 серпня 2022 року взаємної згоди щодо припинення трудових відносин за згодою сторін матеріали справи не містять.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії № 1 з 16 серпня 2021 року на підставі наказу № 2873-к від 13 серпня 2021 року.

16 серпня 2021 року відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України між ТОВ «Нова Пей» та позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

16 серпня 2021 року позивач була ознайомлена з посадовою інструкцією касира ПНФП Філії.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що касир - це касовий працівник пункту надання фінансових послуг (начальник ПНФП/старший касир/касир), уповноважений Фінансовою установою на здійснення обслуговування клієнтів за фінансовими послугами з використанням засобів програмного забезпечення або інших платіжних пристроїв. Всі касові працівники безпосередньо обслуговують грошові кошти Відповідача та є матеріально відповідальними особами за отримані кошти в залежності від функціоналу (старший касир/касир). Кожен касовий працівник ПНФП має свій логін, під яким проводяться касові операції.

Відповідно вимог посадової інструкції касира ПНФП працівник:

- здійснює своєчасне проведення операцій з переказу готівки, видачі готівки та повернення переказу в інформаційній системі «NovaPay» - п. 1.2.3 посадової інструкції;

- своєчасно підписує та видає клієнтам відповідні примірники документів підтверджуючих здійснення операцій - п. 1.2.4 посадової інструкції;

- зобов`язаний під час виконання своїх службових обов`язків сумлінно дотримуватись вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, а також вимог Єдиних Правил внутрішнього фінансового моніторингу небанківської фінансової групи «НоваПей» та інших внутрішніх документів товариства з питань фінансового моніторингу - п. 1.13 посадової інструкції.

Відповідно до п. 4.6 посадової інструкції порушення касиром ПНФП, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, вимог цієї Посадової інструкції є підставою для втрати довір`я до нього з боку товариства та звільнення в порядку, передбаченому КЗпП України.

Відділом безпеки ТОВ «Нова Пей» було проведено службове розслідування, висновком якого було встановлено, що 04 серпня 2022 року касир ПНФП № 11015 ОСОБА_1 здійснила видачу грошових переказів клієнту на загальну суму 88000 гривень без проведення цієї фінансової операції через ПЗ «NovaPay» та, відповідно, без оформлення належних касових документів. Вказані дії касира ОСОБА_1 призвели до нестачі в касовому ящику другорядної каси ПНФП в розмірі 88000 гривень, що підтверджується відповідним актом про результати інвентаризації наявних коштів від 04 серпня 2022 року, підписаним касиром ОСОБА_1 без зауважень.

08 серпня 2022 року відповідач отримав службову записку менеджера територіального Філії № 1 щодо розгляду питання про звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я.

Відповідно до наказу № 2172-к від 10 серпня 2022 року позивача було звільнено з посади 11 серпня 2022 року у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дозволяє зробити висновок, що розірвання трудового договору на підставі цієї норми права можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, ця норма не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104 цс 14, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093 цс 15, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100 цс 16.

Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Виходячи з положень ст. 135-1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 592/8437/20.

Аналіз посадової інструкції та договору про повну матеріальну відповідальність від 16 серпня 2021 року свідчать про те, що позивач, працюючи касиром пункту надання фінансових послуг Філії № 1, за своїми трудовими обов`язками здійснювала прийом, збереження та розподіл товарно-матеріальних цінностей, виконання нею вказаних дій носило відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цих цінностей.

Відповідно до п. 45 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що затверджене Постановою НБУ 29 грудня 2017 року № 148, касир несе повну матеріальну відповідальність за збереження всіх прийнятих ним цінностей відповідно до законодавства України.

Порядок виплати (повернення) клієнтам коштів за послугами передбачений Інструкцією про касове обслуговування клієнтів у касах ТОВ «НоваПей», відповідно до п. 7.9 якої грошові кошти видаються отримувачу після збереження видаткової операції в програмному забезпечені та надані клієнту касових документів.

Відповідно до п. 7.10.1 Інструкції про касове обслуговування клієнтів у касах ТОВ «НоваПей» касир повинен провести ідентифікацію та верифікацію отримувача коштів, якщо сума фінансової послуги, що надається одному клієнту з відправки чи виплати переказу/ переказів готівковими коштами, дорівнює або перевищує 5000 гривень (без комісії).

Суд враховує, що позивач, порушуючи умови укладеного з нею договору про повну матеріальну відповідальність, посадової інструкції касира ПНФП, Інструкції про касове обслуговування клієнтів у касах ТОВ «НоваПей», здійснила видачу грошових коштів без проведення цієї фінансової операції через ПЗ «NovaPay» та, відповідно, без оформлення належних касових документів, що підтверджується висновком службової перевірки відділу безпеки ТОВ «Нова Пей».

За таких обставин, звільнення позивача на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку зі втратою довір`я відповідає чинному трудовому законодавству та не є протиправним.

Суд вважає, що в такому випадку відсутні підстави для скасування наказу від 10 серпня 2022 року № 2172/к та поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Не підлягає задоволенню й вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від первинних вимог.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Представник відповідача подав до суду клопотання про стягнення судових витрат та просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься ордер на надання правничої (правової) допомоги від ТОВ «Нова Пей» на ОСОБА_3 , договір про надання правової допомоги від 01 липня 2020 року, протокол узгодження вартості послуг № 40 від 20 грудня 2022 року, акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг від 20 січня 2023 року.

Відповідно до п. 2 протоколу узгодження вартості послуг № 40 від 20 грудня 2022 року сторони домовились, що вартість адвокатських послуг, які зазначені в п. 1 цього протоколу, оплачується замовником на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг через 7 календарних днів з моменту набуття чинності судовим рішенням у вказаній вище справі.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а, від 16 березня 2021 року у справі № 520/12065/19, згідно з якою відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Наведений підхід щодо визнання фактично здійсненими витрат, за відсутності факту оплати, вбачається також із практики ЄСПЛ.

Так, у рішенні по справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, слід розглядати як фактично понесені, зазначивши наступне: «...хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Отже, представник заявника має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (див. вищезазначене рішення у справі «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), п. 97)».

Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

Вбачається, що представник відповідача просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Із протоколу узгодження вартості послуг № 40 від 20 грудня 2022 року вбачається, що загальна сума таких витрат визначена представником відповідача у розмірі 10000 гривень, а загальний обсяг часу наданих послуг складає 4 години.

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19.

Суд враховує той факт, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (на підставі наданих ними документів та заяв по суті спору) як малозначної справи. Таким чином, зазначений спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності.

За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір правничої допомоги, що підлягає відшкодуванню, виходячи з критерію їх розумної необхідності.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, те, що розгляд зазначеної категорії справ відбувається без виклику сторін, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 гривень.

Керуючись статтями 41, 135-1 КЗпП України, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою НБУ 29 грудня 2017 року № 148, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» (м. Київ, Столичне шосе, 103, оф. 1304) про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» (м. Київ, Столичне шосе, 103, оф. 1304) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: