ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2029/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2434/23 Категорія: 310020000 Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Новіков О.М., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 (повний текст складено 11.10.2023, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у травні 2023 року до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вказано на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний момент розірваний. У шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний момент проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не бажає утримувати дитину, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.05.2023 та до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину. Разом з тим, суд не погодився з посиланням позивача щодо можливості відповідачем щомісячно сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму, оскільки відповідне матеріальне становище відповідача не підтверджено доказами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала 14.11.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказує, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, хоча офіційно і не працевлаштований, проте отримує достатній дохід для сплати аліментів у визначеній позивачем сумі. Крім того зазначає, що після отримання копії позовної заяви відповідач зазначеному в ній жодних заперечень зі свого боку суду не надав, що позивач розцінює як визнання останнім позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду також не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі меншому, ніж сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району, сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Ладижинської сільської ради Уманського району №98/07-20/07-12 від 02.03.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

За посиланнями позивача сторони мають спір щодо сплати відповідачем, який проживає окремо від дитини, аліментів на її утримання.

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1 / 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, тобто в частці від доходу особи.

Однак, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів у частці від доходу чи твердій грошовій сумі визначається судом за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється судом за позовом одержувача аліментів.

У даній справі позивач просила стягувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі (100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), однак всупереч заявленим позовним вимогам суд стягнув аліменти у частці від доходу, чим допустив порушення норм матеріального права - ч.3 ст.181 СК України про те, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, з ким проживає дитина, за обставин цієї справи за вибором позивача.

Суд першої інстанції без урахування норм матеріального закону, що підлягали застосуванню, вийшов за межі позовних вимог та з власної ініціативи визначив спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача, про який не просила позивач.

Слід зазначити, що присудження аліментів у частці від доходу залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі).

Відповідно до вимог ч. 2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заперечень відповідача про стягнення з нього аліментів у разі задоволення позовних вимог саме у твердій грошовій сумі матеріали справи не містять.

Виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вони мають в однаковій мірі нести тягар з утримання дитини. Законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо.

У ст.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01.01.2023 для дітей віком від 6 років до 18 років установлено прожитковий мінімум на місяць у розмірі 2833 гривні.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів вважає, що батьки дитини повинні забезпечити її матеріальне утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, апеляційний суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, встановлених обставин справи, наявності обов`язку утримання дітей в рівній мірі як у матері так і в батька, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки у визначеному позивачем розмір - 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів на думку суду забезпечить дитині належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Крім того, проти такого розміру аліментів відповідач заперечень не надав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 у даній справі слід змінити в частині визначення способу та розміру стягнення аліментів, вказавши, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору в справі про стягнення аліментів, тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1073,60 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1610,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів змінити в частині визначення способу та розміру стягнення аліментів, вказавши, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету 2684,00 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 20.12.2023.

Суддя-доповідач

Судді