г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4670/23
Номер провадження 2/213/1837/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

секретар судового засідання Куропятник І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань № 14, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 213/4670/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.06.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1220-8394, який позичальник підписав шляхом використання одноразового ідентифікатору А1315. Відповідно до умов кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб у сумі 18000,00 грн. строком кредитування - 300 днів, заявленим строком 21 день, зі зніженою процентною ставкою 1,8 % в день, стандартною процентною ставкою 3,00 % в день.

Позивач надав відповідачу кредит на умовах Договору, але відповідач не вжив заходів для погашення заборгованості, кошти кредитній установі повністю не повернув, тобто свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 05.10.2023 року має заборгованість у розмірі 76455,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом 18000,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 58455,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі.

Короткий зміст відзиву на позов.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, просив в їх задоволенні відмовити, оскільки згідно з кредитним договором строк його повернення - 21 день - закінчувався 01.07.2023 року. Нею було здійснено часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитом, але після початку війни в Україні 24.02.2022 року, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з чим була позбавлена можливості повернути кредит за умовами Договору. Вимоги визнає тільки в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих до закінчення строку кредитування, тобто до 01.07.2023 року. З нарахуванням позивачем процентів після 01 липня 2023 року не погоджується, вважає, що у позикодавця були відсутні підстави для їх нарахування після закінчення строку дії Договору. Зазначила, що продовження строку користування кредитом нею не погоджувалося, а згідно з усталеною судовою практикою після спливу строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кревним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку.

Зазначила, що в таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, якою визначені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

24.10.2023 року позовна заява надійшла до суду.

30.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

23.11.2023 відповідач подав відзив на позов.

18.12.2023 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Інші заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні.

Представник відповідача зазначила, що позовні вимоги відповідач не визнає повністю, у відповідача у зв`язку з війною складний матеріальний стан, але суму тіла кредиту - 18000 грн. вона погоджується повернути. Просила суд врахувати, що згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування» і Цивільного Кодексу, під час воєнного стану споживачі звільняються від сплати процентів, а тому нараховані позивачем проценти у розмірі 58455 грн. повинні бити списані.

Відповідач пояснила, що брала кредит у розмірі 18000 грн. на 21 день. Вона працює ревізором в ТОВ «Руш», але у зв`язку з війною почалися затримки виплати заробітної плати, і цей час співпав з періодом повернення кредиту, тому виникла заборгованість. Вона вживає заходи для погашення кредиту, але не погоджується з нарахуванням відсотків в період війни.

Фактичні обставини, встановлені судом.

11.06.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття карткової лінії № 1220-8394, згідно з п.2.1., п.2.2 якого Кредитодавець відкриває для Позичальника Кредитну лінію шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня Строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором.

Як зазначено в п.4.1. Договору, загальний розмір кредиту 18000,00 грн. Базовий період - 21 календарний день, останній день базового періоду - 01.07.2023 року (пункти 2.4., 5.3 Договору). Це строк, в останні дні якого у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом (п.1.1., п.2.3 Договору). За умови повернення коштів у заявлений строк розмір нарахованих процентів складатиме 6615,00 грн., і сума до сплати 24615,00 грн. Пунктом 4.6 Договору передбачена стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування кредитом за зніженою та/або пільговою ставкою. В пункті 4.8 Договору вказано, що строк, на який надається кредит Позичальнику 300 календарних днів, дата повернення (виплати) кредиту 05.04.2024 року, строк дії договору є рівним строку кредитування. Пунктом 4.9 Договору передбачено, що реальна річна процентна ставка складає 572465,00 відсотків, згідно з п 4.10, орієнтована вартість кредиту 180 000,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 162 000 грн.

В п.п.11.3.1 Договору зазначено, що позичальник підтверджує, що до укладання Договору уважно ознайомився з текстом Договору та Правилами, розміщеними на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, і зобов`язався їх виконувати.

Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Згідно з наданою Позивачем довідкою, кредитні кошти були перераховані Позичальнику на картковий рахунок 11.06.2023 року у сумі 18000,00 грн. за допомогою системи EasyPay.

Позичальник, в порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання щодо виконання належним чином взятих на себе зобов`язань за цим договором, не виконав, що потягло за собою виникнення простроченої заборгованості за кредитом та процентами.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1220-8394 від 11.06.2023 станом на 05.10.2023 становить 76455,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 18000,00 грн., прострочена заборгованість на нарахованими процентами 58455,00 грн.

Як зазначено в наданій позивачем довідці, загальна кількість днів користування кредитом 117, кількість днів користування процентною ставкою 1,8 % - 21 день, кількість днів користування процентною ставкою 3,00 % - 96 днів.

Доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, відповідачем суду не надано.

28.09.2023 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про усунення порушень умов договору, повідомив про заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18000,00 грн. та запропонував сплатити цю суму, а також прострочені проценти у розмірі 6615,00 грн. протягом 10 календарних днів з дня отримання цієї вимоги. Попередив, про наслідки невиконання забов`язань за Договором, зокрема про повернення кредиту у повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом в судовому порядку.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Висновок суду.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань.

Так, позивачем надано копію кредитного договору, довідку про укладений Договір і розмір заборгованості станом на 05.10.2023 року, довідку про перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача.

Відповідачем не надано заперечень відносно того, що він в електронному режимі підписував вищевказаний Договір, отримував у банка кредитні кошти, а також користувався ними, тобто та обставина, що відповідач отримав від позивача кредит не спростована.

Більш того, Відповідач не заперечував заборгованість на суму тіла кредиту - 18000,00 грн. Водночас,заперечує нарахування відсотків, оскільки вважає, що нараховані вони після спливу строку кредитування.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки його підпис у Договорі свідчить, що він ознайомлений з умовами Договору, Правилами надання споживчих кредитів, розуміє всі їх умови, і зобов`язався їх виконувати. Не погоджується суд і з думкою відповідача щодо строку кредитування до 01.07.2023 року, оскільки як встановлено судом, Договором передбачено, що кредит надається позичальнику на строк 300 календарних днів, який є строком кредитування, дата повернення (виплати) кредиту 05.04.2024 року, строк дії договору є рівним строку кредитування.

До того, пунктом 4.9 Договору передбачено, що реальна річна процентна ставка складає 572465,00 відсотків, згідно з п 4.10, орієнтована вартість кредиту 180 000,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 162 000 грн., про що відповідачу було достеменно відомо, тому твердження про те, що строк кредитування сплив 01 липня 2023 року суд розцінює як намагання відповідача уникнути повернення процентів за користування кредитними коштами.

Суд погоджується з тим, що спірним Договором передбачена орієнтовна загальна вартість кредиту у сумі 180000,00 грн., і саме ця сума зазначена у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, яку відповідач також підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (паролем).

Суд враховує, що вартість кредиту у розмірі 24615,00 грн. вказана в Договорі з умовою своєчасного повернення кредиту в строк 21 календарний день (Базовий період), тобто до 01.07.2023 року. Доказів повернення кредитних коштів в зазначений в договорі строк відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що відповідач після закінчення Базового періоду продовжував користуватися кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитором починають нараховуватися проценти з особливостями, передбаченими п.4.6. Договору.

Щодо заперечень відповідача в частині нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до ст.1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом.

В Постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. Верховний Суд вважає, що у подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»).

Висновки, викладені в постановах Верховного Суд, застосовуються судом до спірних правовідносин згідно з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України.

Як зазначено вище, спірним договором передбачено нарахування процентів за пільговою (зниженою) ставкою у розмірі 1,8 % в день протягом Базового періоду, та стандартною ставкою у розмірі 3,00 % в день, яка нараховується за кожен день користування кредитом у разі неповернення коштів до закінчення останнього дня Базового періоду.

Отже, суд встановив, що розмір відсотків за користування кредитом, передбачено Договором, який Відповідач підписав, тобто погодився з їх розміром, але умови договору не виконав, продовжував користуватися кредитом після закінчення Базового періоду, у зв`язку з чим має відповідати за невиконання договірних зобов`язань зі сплатою відсотків, в тому числі за стандартною процентною ставкою, оскільки договором передбачені чіткі строки, та відсоткові ставки.

Таким чином, суд вважає, що нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами не суперечить чинному законодавству та правовим висновкам Верховного Суду.

До тверджень відповідача, викладених у відзиві, про те, що з ним не погоджувалось продовження строку користування кредитом, суд ставиться критично, оскільки всі умови щодо строку надання кредиту, дати його повернення обумовлено Договором.

Стосовно заперечень відповідача проти нарахування йому відсотків в період воєнного стану, і обов`язок Позичальника списати їх у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» і п.18 Прикінцевих та перехідних Положень ЦК України, суд зазначає.

Згідно з п.6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних Положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, відповідно до вказаних нормативно-правових актів, списанню кредитодавцем в період воєнного стану підлягають неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами (договором про споживчий кредит), нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами.

Незважаючи на те, що пунктом 8 Договору передбачена відповідальність за наслідки невиконання або неналежне виконання позивальником обов`язків за договором, згідно ст. 625 ЦК України, Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не заявляє вимогу про стягнення з відповідача санкцій, передбачених ст.625 ЦК України, а просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких визначено сторонами Договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з частиною 3 статті 12, частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки доказів відсутності заборгованості по кредитному договору відповідач суду не надав, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2147,20 грн. із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, оскільки позов було подано до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЕСІТС «Електронний суд».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1220-8394 від 11.06.2023 у розмірі 76455 (сімдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 18000,00 грн.; прострочена заборгованість на нарахованими процентами 58455,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача - адвокат Туровська Марина Олександрівна, адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні 19.12.2023 року.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Попов