Справа № 544/1714/21
№ 2/544/5/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О. О.,

за участі секретаря Костенко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Ковтун М.В. в жовтні 2021 року звернувся в інтересах ОСОБА_1 до суду з позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - ОСОБА_6 .

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,2099 га, що розташована на території колишньої Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 .

У відповідності до договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 09.02.2018 року (реєстр. № 2-67), спадкоємці отримали свідоцтва про права на спадщину кожен на окремо визначене нерухоме майно.

Проте до розподілу не було включено житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , оскільки був відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди і на час посвідчення договору розподілу спадкового майна було неможливо у нотаріальному порядку зареєструвати право власності за спадкодавцем та включити це майно до договору розподілу.

Спадкоємці мали намір здійснити розподіл житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , у результаті якого ОСОБА_1 набула б права власності в цілому на вказане спадкове майно.

Проте хоча на даний час існує правовий механізм реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем у нотаріальному порядку, у розподілі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в цілому на ім`я ОСОБА_1 на вказане домоволодіння нотаріусом відмовлено у зв`язку з тим, що розподіл спадкового майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 09.02.2018 року (реєстр. № 2-67), а повторний розподіл спадкового майна між спадкоємцями законодавством не передбачений.

Зазначені обставини є перешкодою ОСОБА_1 у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом в цілому на вказане домоволодіння, тому остання вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Просив визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом в цілому на житловий будинок «А-1» загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., погріб «Б», сарай-гараж «В», убиральню «Г», літній душ «Д», огорожу №1, водопровід №2, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ковтун М.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу без її участі.

Законний представник неповнолітньої відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_7 у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду чи розгляду справи без її участі до суду не надходило.

Представник Пирятинської міської ради в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позову (в частині вимог, що стосуються їх майнових прав) в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_8 (а.с.11), ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження ОСОБА_1 (а.с.9,10, 99,100).

Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,2099 га (а.с.108), що розташована на території колишньої Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с.20-22) та земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_9 (а.с.112).

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_6 її діти ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 як спадкоємці за законом, звернулися до Пирятинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлої, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа (а.с.81-149).

У відповідності до договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 09.02.2018 року (реєстр. № 2-67), спадкоємці померлої ОСОБА_6 , відступаючи від рівності часток, згідно з ч. 3 ст. 1267 ЦК України, провели перерозподіл спадкового майна у вигляді трьох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованих на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.105-106).

Спадкоємці отримали свідоцтва про права на спадщину кожен на окремо визначене нерухоме майно (а.с.127,129,131,133,135,137,139).

Проте, до розподілу не було включено житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок та господарські будівлі і споруди на час посвідчення договору розподілу спадкового майна було неможливо у нотаріальному порядку зареєструвати право власності за спадкодавцем та включити це майно до договору розподілу.

Спадкоємці мали намір здійснити розподіл всього спадкового майна, тому позивач ОСОБА_1 звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на заначенене спадкове майно. Проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на недооформлене спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , в цілій частці, оскільки розподіл майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна (а.с.16).

Вищевказані обставини унеможливлюють оформлення позивачем спадщини у нотаріуса в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст.1268ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.1296ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Станом на 15.04.1991 ОСОБА_6 проживала у вказаному вище будинку, своєю працею та коштами приймала участь у розбудові господарства (колгоспного двору), створенні нового будинку, присадибних будівель і споруд та не втратила право на нього, домогосподарство належало їй на праві власності в майні колгоспного двору, відповідно до правил п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Свідоцтво про право власності, як таке, що належить колгоспному двору, на вказане нерухоме майно у вигляді будинковолодіння не було видано та право власності на нього не було зареєстровано (а.с.14).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV(далі - Закон). Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

У технічному паспорті на будинковолодіння ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено рік побудови 1975 (а.с.22). Земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1 , не були приватизовані та перебували у користуванні ОСОБА_6 (а.с.15).

Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

За наявності у матеріалах справи виписки із погосподарської книги (а.с.13), відповідно до якої об`єкт погосподарського обліку №914, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 , належав померлій ОСОБА_6 , доцільно говорити, що спадкодавець ОСОБА_6 набула право власності на вказане будинковолодінн правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не пов`язувало момент виникнення права власності з обов`язковою державною реєстрацією об`єкту нерухомості.

Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Так, станом на час завершення у 1975 році будівництва спірного майна, законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно. Таким чином, спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем ОСОБА_6 у законний спосіб і належало їй за життя на праві власності.

Відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно стало перешкодою для оформлення спадкоємцями у 2018 році права власності на нього в порядку спадкування. Проте хоча на даний час існує правовий механізм реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем у нотаріальному порядку, у розподілі вищевказаного нерухомого майна нотаріусом відмовлено у зв`язку з тим, що розподіл спадкового майна вже відбувся у відповідності до умов договору розподілу спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори 09.02.2018 року, а повторний розподіл спадкового майна між спадкоємцями законодавством не передбачений.

Позивач у справі ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійшли згоди про розподіл вказаного спадкового майна.

Отже, позивачем ОСОБА_1 обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Законний представник правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 такої згоди на розподіл спадкового майна не надала.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, спадкоємці померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнали позовні вимоги щодо перерозподілу належних їм часток у спадковому майні, є всі підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Суд не вбачає підстав для визнання права власності за позивачем на спадкове майно в цілому, оскільки інший спадкоємець - ОСОБА_3 своєї згоди на позбавлення її права на частку у спадковому майні не надала. Тому є підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на частини спірного майна.

Керуючись ст.6-13,81,259,263-265,352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача-адвоката Ковтуна Миколи Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_2 ) право власності у порядку спадкування за законом на 3/4 частини житлового будинку «А-1» загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 54,9 кв.м., погреба «Б», сарай-гаражу «В», убиральні «Г», літнього душу «Д», огорожі №1, водопроводу №2, які розташовані по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча О.О. Сайко