Справа №487/8551/23
Провадження №2-о/487/223/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Кузьменко В.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від імені якого діє ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2023 року до суду надійшла заява адвоката Голібмієвської А.С. в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст.293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Разом із цим із заяви вбачається, що встановлення факту перебування заявниці на утриманні безпосередньо стосується виплат по втраті годувальника військовослужбовця.

При тому згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», сім`ям загиблих осіб, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Разом з тим, згідно статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить заявниця, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт може впливати на виплату одноразової допомоги як утриманці військовослужбовця, який загинув під час виконання ним обов`язків військової служби. Отримання цієї допомоги можливо лише після встановлення такого юридичного факту і шляхом вирішення в судовому порядку питання щодо перебування ОСОБА_2 на утриманні на день смерті військовослужбовця, що свідчить про наявність спору про право отримати зазначену допомогу.

У справі N 287/167/18-ц (провадження N 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: "33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній."

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини).

Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги заявниці ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за її донькою ОСОБА_2 певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Верховний суд в своїй згаданій вище Постанові врахував, що між заявником та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У постанові від 22.03.2023 року у справі № 290/289/22-ц Верховним Судом здійснено аналіз застосування частини шостоїстатті 294 ЦПК України та відповідні висновки, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства. Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Верховний Суд, врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнав недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги заявниці про встановлення факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_6 , який загинув під час виконання ним обов`язків військової служби у стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5ст. 186 ЦПК України).

За таких обставин, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, роз`яснивши заявнику, що розгляд цієї заяви віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186,258-261,263,293,315 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по справі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від імені якого діє ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя В.В.Кузьменко