Постанова

Іменем України

16 червня 2023 року

м. Київ

справа № 392/581/22

провадження № 61-3383св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - заступник начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) Драган Наталія Миколаївна,

заінтересована особа - Злинська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня

2022 року у складі судді Кратка Д. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у складі колегії суддів:

Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії заступника начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драган Н. М.

Скарга мотивована тим, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2017 року у справі № 392/1368/17 за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) площею 4,10 га,

в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі

(на місцевості), розташовану на території Злинської сільської ради, із землі, яка перебувала у колективній власності пайового колективного господарства «Перше Травня».

Після набрання чинності вказаним рішенням, ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявою до Злинської сільської ради з проханням виділити йому

в натурі вказану земельну ділянку і тим самим виконати рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2017 року.

Проте ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки відмовляли з підстав відсутності вільних земельних ділянок, а тому рішення суду не виконується.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від

23 грудня 2021 року у справі № 392/575/21 зобов`язано Злинську сільську раду Маловисківського району Кіровоградської області виділити у натурі

(на місцевості) ОСОБА_1 земельну ділянку на території Злинської сільської ради у розмірі 4,10 умовних кадастрових гектарів.

На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист від 01 лютого 2022 року № 392/575/21, який подано для примусового виконання до Маловисківського ВДВС.

Постановою Маловисківського ВДВС від 18 травня 2022 року відкрито виконавче провадження № 68869038.

Постановою Маловисківського ВДВС від 18 травня 2022 року виконавче провадження закінчено відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням

в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Заявник вважав постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що Злинська сільська рада, в порядку виконання рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня

2021 року у справі № 392/575/21 не вчинила дій, передбачених статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», водночас сільська рада прийняла рішення від 21 січня 2022 року № 980 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 », але це рішення не може свідчити про виконання рішення суду про зобов`язання виділити у натурі (на місцевості) земельну ділянку.

Заявник посилався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2019 року у справі № 826/6225/16, від 27 лютого 2018 року

у справі № 545/808/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 461/3563/17, в яких роз?яснено, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її

у власність, а є етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок та має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

Крім того, Злинська сільська рада надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виділеної не зі складу сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища), а на території колишньої ферми, із залишками бетонного фундаменту та будівельних матеріалів, яка не відноситься до складу сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Державний виконавець Драган Н. М. всупереч статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», частини першої статті 4, частини першої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяла не з метою виконання судового рішення, а на користь Злинської сільської ради та всупереч наданим їй повноваженням.

Державний виконавець Драган Н. М., отримавши заяву про примусове виконання, не пізніше наступного робочого дня не відкрила виконавче провадження, а усно звернулася до Злинської сільської ради для вчинення дій на її користь з метою допомоги у невиконанні судового рішення. 03 травня

2020 року без відкриття виконавчого провадження отримала рішення від

21 січня 2022 року № 980 і лише 18 травня 2022 року відкрила виконавче провадження і цього ж дня його закінчила.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 травня

2022 року та копія постанови про закінчення виконавчого провадження від

18 травня 2022 року на адресу стягувача не надсилались, про них стало відомо заявнику 07 червня 2022 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) Драган Н. М. від 18 травня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 68869038.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2022 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову заступника начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драган Н. М. від 18 травня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 68869038.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката

в сумі 5 000,00 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що заступник начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драган Н. М. передчасно винесла постанову від 18 травня 2022 року про закриття виконавчого провадження № 68869038, оскільки рішенням сесії Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 21 січня 2022 року № 980, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у його власність, є однією зі стадій єдиного процесу дій з надання земельної ділянки у власність та не свідчить про те, що розроблений проект буде затверджено, а тому зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу Маловисківського відділу державної виконавчої служби

у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишено без задоволення.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2022 року залишено без змін.

Стягнено з Маловисківського відділу державної виконавчої служби

у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн.

Залишаючи апеляційну скаргу Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

06 березня 2023 року Маловисківський відділ державної виконавчої служби

у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня

2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня

2023 року і постановити нове рішення, яким визнати дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) правомірними.

Касаційна скарга мотивована тим, що з метою своєчасного виконання судового рішення заступник начальника прийняла рішення в телефонному режимі повідомити сільського голову про зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 земельну ділянку на території Злинської сільської ради у розмірі 4,10 умовних кадастрових гектарів. Сільський голова повідомив, що рішення про зобов`язання Злинської сільської ради виділити ОСОБА_1 земельну ділянку виконано у добровільному порядку в повному обсязі. На електрону адресу відділу надійшло рішення Злинської сільської ради від 21 січня 2022 року № 980 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 18 травня 2022 року заступник начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби

у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрила виконавче провадження та у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення цього ж дня закрила його. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 не дотримав процедури подання до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та отримання технічної документації на земельну ділянку та отримання витягу з ДЗК для звернення до відповідної сільської ради із заявою про затвердження технічної документації на відповідну земельну ділянку. Також вважає, що представник заявника не надав жодного документального підтвердження витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу.

Аргументи інших учасників справи

05 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Усатенко В. Ю. подав до Верховного Суду відзив, у кому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення Злинської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 21 січня 2022 року № 980 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

у власність ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року (справа № 340/3164/22).

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Маловисківського районного суду Кіровоградської області.

24 травня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені

у відзиві, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

25 квітня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Маловискіського ВДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про примусове виконання рішення суду Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року на підставі виконавчого листа

від 01 лютого 2022 року № 392/575/21.

Рішенням сесії Злинської сільської ради від 21 січня 2022 року № 980 на виконання рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки у розмірі

4,10 умовних кадастрових гектарів сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Злинської сільської ради із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з графічними матеріалами з публічної кадастрової карти України, що додаються.

Постановою заступника начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драган Н. М. від 18 травня 2022 року відкрито виконавче провадження

№ 68869038 з виконання виконавчого листа № 392/575/21, виданого 01 лютого 2022 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області, яким зобов`язано Злинську сільську раду виділити в натурі (на місцевості)

ОСОБА_1 земельну ділянку на території Злинської сільської ради у розмірах 4,10 умовних кадастрових гектарів.

18 травня 2022 року постановою заступника начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Драган Н. М. виконавче провадження

№ 68869038 закінчено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Статтею 129-1 Конституції Українивизначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі -

в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених

у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень

і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На обґрунтування скарги заявник вказував, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а є етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок та має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, Верховний Суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно

і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені Законом України «Про порядок виділення в натурі

(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі

(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки

з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від

15 вересня 2021 року у справі № 740/4635/16-а (адміністративне провадження

№ К/9901/43117/18), дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її

у власність.

Таку правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду України від 13 рудня 2016 року у справі № 815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17 та від 22 лютого 2019 року

у справі № 813/1631/14.

Згідно із статтею 79-1 ЗК України метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками.

Під час розроблення проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) межі земельної ділянки та з`ясовується наявність правових і фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо неї. Ці обставини повинен враховувати орган, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Надання дозволу на розроблення проекту відведення не свідчить, що

у подальшому розроблений проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, установивши, що рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року у справі № 392/575/21 не виконано, зробив правильний висновок про протиправність постанови державного викоанвця від 18 травня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 68869038 та її скасування, оскільки рішення Злинської сільської ради від 21 січня 2022 року № 980, яким

ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, є однією зі стадій єдиного процесу дій з надання земельної ділянки у власність та не свідчить про передання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про недоведеність витрат на правничу допомогу

є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу як у суді першої, так

і в суді апеляційної інстанцій.

Визначаючи суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суди виходили з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а тому дійшли обґрунтованого висновку, що понесені позивачем витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, слід покласти на відповідача в розмірі 5 000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції та 5 000,00 грн - в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального

і процесуального права, та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки

з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00

§ 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, тому що підстав для їх скасування немає.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Маловисківського відділу державної виконавчої служби

у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 липня

2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 31 січня

2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська