Справа № 489/1955/23
Провадження № 2/489/1205/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченко Г.С.,

із секретарем судових засідань Ревицькою Р.В.,

з участю представника позивача Єнової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Душаченко Ірини Сергіївни до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є в спільній власності,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: припинити право спільної часткової власності, виділивши у власність ОСОБА_1 у житловому будинку літ. А-1 приміщення 2-1 коридор площею 3,3 кв.м, приміщення 2-2 житлова кімната площею 12,1 кв.м., приміщення 2-3 житлова кімната площею 10,1 кв.м., приміщення 2-6 житлова кімната площею 6,6 кв.м., загальною площею 32,1 кв.м., літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, котельня літ. Д, сарай літ. Е, навіс літ. Ж, огорожі 2-5, 8, споруди 6, 7, І по АДРЕСА_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником 68/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В. за № 417 від 08.11.2017 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.11.2017 року, запис про право власності 23257281. Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №900 від 15 жовтня 2020 року, відповідач свою частку житлового будинку виділила у окрему адресу і зареєструвала цілу частину на свою частку за адресою АДРЕСА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2020 року за номером 39014330. Позивач звернулася до державного реєстратора щодо перереєстрації свого права власності на належне їй майно, оскільки фактично після виділення співвласником своєї частки, вона стала власником цілої частки у праві власності на майно, але в усному порядку їй було повідомлено, що колишня співвласниця виділила їй частку у домоволодінні у окрему адресу по АДРЕСА_2 та зареєструвала як одну цілу. Рішення суду про припинення спільної часткової власності відсутнє. Тому для перереєстрації свого права власності, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.05.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнала, проти їх задоволення не заперечувала.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного.

68/100 часток житлового будинку, з відповідними частками прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, що розташовані: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 417 від 08.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В. за № 417 від 08.11.2017 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.11.2017 року, запис про право власності 23257281.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №900 від 15 жовтня 2020 року, частка житлового будинку виділена у окрему адресу і зареєстрована ціла частина за адресою АДРЕСА_2 , в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.11.2020 року за номером 39014330.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею (кв.м): 80,4, житловою площею (кв.м): 57,4, Опис: Літера А-2 житловий будинок, О навіс з обшивкою, І замощення, №2 огорожа, №3 ворота, №8 огорожа, на праві власності належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1037, виданного 18.06.2020 року Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею (кв.м): 57,9, житловою площею (кв.м): 47,4, опис: житловий будинок за літ. А-1 кам`яний, та до нього прилягають: літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, котельня літ. Д, сарай літ. Е, навіс літ. Ж, огорожі №2-5,8, споруди №6,7, І, на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування №417 від 08.11.2017 року, виданого Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Некрасовою Ю.В.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася».

На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості».

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме з припиненням права спільної часткової власності на частку спірного житлового будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 206, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Душаченко Ірини Сергіївни до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є в спільній власності - задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності, виділивши у власність ОСОБА_1 у житловому будинку літ. А-1 приміщення 2-1 коридор площею 3,3 кв.м, приміщення 2-2 житлова кімната площею 12,1 кв.м., приміщення 2-3 житлова кімната площею 10,1 кв.м., приміщення 2-6 житлова кімната площею 6,6 кв.м., загальною площею 32,1 кв.м., літня кухня літ. Б, вбиральня літ. В, котельня літ. Д, сарай літ. Е, навіс літ. Ж, огорожі 2-5, 8, споруди 6, 7, І по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Г.С. Костюченко

Повний текст судового рішення складено «22» червня 2023 року.