Справа № 443/1844/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/2349/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , позивачки ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області в складі судді Павліва А.І. від 8 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Визнано недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до її гідності, честі та недоторканність ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» - «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати стосовно ОСОБА_3 недостовірну інформацію, шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» відповідного повідомлення протягом 10 (десяти) днів з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, не підтвердженими належними і допустимими доказами в розумінні цивільного процесуального законодавства, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Стверджує, що позивач не довела факту порушення саме її прав і законних інтересів, не довела у спосіб, визначений цивільним процесуальним законодавством, той факт, що поширена ОСОБА_1 інформація, порушила права на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації і з даним позовом до суду позивач звернулась як фізична особа, а не як керівник органу місцевого самоврядування. В дописі ОСОБА_1 лише вжито слово «староста», яке має досить широке тлумачення згідно Академічного тлумачного словника української мови, однак не зазначено прізвища, імені, по-батькові особи, на фотографії, розміщеній під спірним дописом, не видно обличчя особи, а з даним позовом до суду позивач звернулась як фізична особа, а не як керівник органу місцевого самоврядування. Наголошує, що поширена відповідачем інформація на її сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» «ІНФОРМАЦІЯ_1» не може вважатись недостовірною. Звертає увагу на те, що у своїй позовній заяві позивач також зазначала, що поширенням недостовірної інформації відповідач створила негативну соціальну оцінку її, як старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради, в очах оточуючих, проте публічні особи, державні службовці повинні бути готовим до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства їхньою діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що в судовому засіданні брала учать її представниця.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці відповідачки на підтримання апеляційної скарги, позивачки та її представника - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 3, 28, 32, 34, 68 Конституції України, статей 201, 277, 297, 299, 302 Цивільного кодексу України, статті 30 Закону України «Про інформацію» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, задовольняючи позов виходив з того, що за змістом договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2006, зареєстрований у реєстрі за №1554, ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2020, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу відновлено позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ». ОСОБА_3 є старостою Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області, про що свідчить службове посвідчення №30, дійсне до 01.01.2026. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 15.02.2021, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 15.02.2021 у Виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.12). Згідно з довідкою №891 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.06.2021 по теперішній час (а.с.10). Як вбачається з викопіювання із соціальної мережі, ОСОБА_1 поширено фотографію, на якій зображено особа, яка стоїть на кухні спиною до особи, яка її фотографувала, і наявний допис над цією фотографією наступного змісту «ІНФОРМАЦІЯ_1». ОСОБА_6 30.10.2021 подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , який виганяв її із спільної квартири. ОСОБА_5 подав заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до його колишньої дружини, яка 30.10.2021 вірвалася до кімнати, де спала його дружина і почала обзивати її нецензурними словами. ОСОБА_3 подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , які з лайками, образами та погрозами у її адресу зайшли до квартири.Довідкою про результати проведення перевірки за зверненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 30.10.2021 встановлено, що у подружжя ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу спільного проживання і розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні. Наявні ознаки цивільно-правових відносин.Листом начальника ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 05.11.2021 повідомлено ОСОБА_6 про припинення розгляду та перевірки за її зверненням від 30.10.2021 і проведення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 профілактичної бесіди про недопущення протиправної поведінки.Допитаний як свідок ОСОБА_5 надав суду показання, за змістом яких у кінці жовтня, а саме: 30.10.2021 він з дружиною ОСОБА_3 переїхали жити до квартири АДРЕСА_1 . Ще перед розлученням з колишньою дружиною вони проживали в квартирі у різних кімнатах. Станом на 30.10.2021 у квартирі ніхто не проживав. 30.10.2021, коли він був у душі, почув крики, прокльони і погрози. Вийшовши з душу виявив колишню дружину ОСОБА_6 , яка обзивала його теперішню дружину. Через деякий час ОСОБА_6 вибігла на коридор, де продовжувала кричати та, у подальшому, викликала працівників поліції і швидку допомогу. При цьому його теперішня дружина ОСОБА_3 жодного поганого слова ОСОБА_6 не говорила і взагалі мовчала. Працівники поліції, по прибуттю, з`ясовували обставини та відбирали пояснення. У цей час до квартири ввірвалися сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та її мама і почали погрожувати його дружині. ОСОБА_1 не могла чути їхньої розмови з ОСОБА_6 , бо не була присутня під час конфлікту. ОСОБА_1 в квартирі знімала усе на телефон, зокрема на кухні, вела себе агресивно та повідомила дружині ОСОБА_3 , що всі зараз будуть знати, на що ОСОБА_3 відповіла про її відповідальність за поширення неправдивої інформації. Після цього, ОСОБА_1 з матір`ю певний час побули разом з ОСОБА_6 у кімнаті та покинули квартиру близько 01 год. Наступного дня знайомі скинули їм публікацію відповідачки у «Фейсфук». Конфліктних ситуацій між його теперішньою дружиною та колишньою раніше не було. Іншого житла у нього немає.Допитана як свідок ОСОБА_6 надала суду показання, за змістом яких 30.10.2021 прийшовши до квартири вона виявила там у ліжку дружину її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Остання повідомила їй, що вона законна дружина ОСОБА_5 , законно у ній зареєстрована і буде проживати у цій квартирі. У цей момент з душу вийшов чоловік, який почав на неї кричати та виганяти з квартири, на що вона викликала працівників поліції та швидку допомогу. Працівники поліції по прибуттю з`ясовували обставини та відбирали пояснення. Через півгодини по приїзду працівників поліції до квартири приїхала її сестра ОСОБА_1 та мати. Сестра фотографувала у квартирі, після чого сказала, що покаже всім як ОСОБА_3 увірвалася у квартиру її сестри і господарює у ній, після чого пішла до кімнати. У подальшому сестра виставила фото у «Фейсбук» та зробила допис. Вислів «увірвалася» вжито сестрою у переносному значенні, оскільки ОСОБА_3 увірвалася у її життя та казала, що вона господиня у спірній квартирі, а вона ніхто. Тим самим, позивачка принижувала її як власницю і жінку. У сестри не було злих намірів, вона лише хотіла захистити її. Раніше конфліктних ситуації із ОСОБА_3 не було. Спільного проживання її з колишнім чоловіком та теперішньою позивачкою є неможливим. Іншого житла у неї немає. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що аналізуючи зміст поширеної відповідачкою інформації у системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд доходить переконання, що зазначена інформація є негативною і, як встановлено вище судом, недостовірною, поширена відповідачкою з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість і не з метою доведення до громадськості особистих думок з приводу дійсного стану речей. З огляду на викладене, суд вважає, що поширення відповідачкою вказаної вище інформації порушує особисті немайнові права позивачки, оскільки принижує цінність останньої, створює підстави для її негативної соціальної оцінки в очах суспільства, а, відтак, шкодить її діловій репутації. Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що поширена відповідачкою інформація про позивачку за своїм характером є такою, що принижує честь і гідність позивачки, а також шкодить діловій репутації, так як містить негативні відомості про позивачку. За характером висловлювань і вжитих словосполучень ця інформація є фактичними твердженнями, оскільки містить посилання на обставини як такі, що реально існують, а саме: староста села Бортники «увірвалася до хати» сестри відповідачки та «виганяла з хати» і така інформація може бути перевірена фактичними даними, однак сторона відповідачки не довела достовірності зазначеної інформації. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

19.11.2021 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

- визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до її гідності, честі та недоторканності ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» «ІНФОРМАЦІЯ_1 моєї сестри і виганяла з хати»; зобов`язати ОСОБА_1 спростувати щодо неї ОСОБА_3 недостовірну інформацію шляхом розміщення у соціальній мережі «Фейсбук» «ІНФОРМАЦІЯ_1»;

- зобов`язати ОСОБА_1 спростувати стосовно ОСОБА_3 недостовірну інформацію, шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» відповідного повідомлення протягом 10 (десяти) днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликалася на те, що вона зареєстрована і періодично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності її чоловікові ОСОБА_5 . Працює на посаді старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області. 30.10.2021 приблизно о 22 год 45 хв у той час, коли вона разом із своїм чоловіком перебували у вказаній вище квартирі, туди, відкривши вхідні двері своїм ключем, увійшла колишня дружина її чоловіка ОСОБА_6 , яка влаштувала сварку з приводу її перебування у вказаній квартирі та при цьому викликала наряд поліції. Коли в квартирі перебували працівники поліції та з`ясовували причини конфліктної ситуації, у квартиру також зайшли: ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою ОСОБА_6 . Остання стала фіксувати на належний їй мобільний телефон події, які відбувались в квартирі без її згоди. Цього ж дня приблизно о 24 год ОСОБА_1 розмістила на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» фотографію, на якій зображена вона у приміщенні кухні вищевказаної квартири, спиною до особи, яка це фіксувала та при цьому розмістила над цією фотографією допис такого змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також 31.10.2021 о 16 год 34 хв повторно зробила це. Інформація про те, що я начебто виганяю сестру відповідачки із належної їй квартири стала відомою широкому коло осіб, які мали доступ до вказаної сторінки. Вона не висловлювала в адресу ОСОБА_6 будь-яких слів щодо того, щоб вона покинула вказану квартиру. Поширювана щодо неї відповідачкою інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, порушує її немайнові права та не є оціночним судженням. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачки до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Також, поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки посада старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради є соціально важливою, передбачає постійний контакт із жителями Бортниківського старостинського округу та взаємодії з ними.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Водночас відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2006, зареєстрованого у реєстрі за №1554, ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13).

На час придбання вказаної квартири ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 .

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2020, розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу відновлено позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.14-15).

ОСОБА_3 є старостою Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області, про що свідчить службове посвідчення №30, дійсне до 01.01.2026 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 15.02.2021, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 15.02.2021 у Виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.12).

Згідно з довідкою №891 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.06.2021 по теперішній час (а.с.10).

Як вбачається з викопіювання із соціальної мережі, ОСОБА_1 поширено фотографію, на якій зображено особа, яка стоїть на кухні спиною до особи, яка її фотографувала, і наявний допис над цією фотографією наступного змісту «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с.16).

30.10.2021 року ОСОБА_6 подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до її колишнього чоловіка ОСОБА_5 , який виганяв її із спільної квартири (а.с.18).

З1.10.2021 року ОСОБА_5 подав заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до його колишньої дружини, яка 30.10.2021 увірвалася до кімнати, де спала його дружина і почала обзивати її нецензурними словами (а.с.19).

ОСОБА_3 подала заяву до ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про прийняття мір до ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_1 , які з лайками, образами та погрозами у її адресу зайшли до квартири (а.с.21).

Згідно довідки про результати проведення перевірки за зверненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 від 30.10.2021, у подружжя ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник конфлікт з приводу спільного проживання і розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні. Наявні ознаки цивільно-правових відносин (а.с.17).

Листом начальника ВП №1 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 05.11.2021 повідомлено ОСОБА_6 про припинення розгляду та перевірки за її зверненням від 30.10.2021 і проведення з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 профілактичної бесіди про недопущення протиправної поведінки (а.с.47).

В суді першої інстанції допитаний як свідок ОСОБА_5 пояснив, що: у кінці жовтня, а саме: 30.10.2021 він з дружиною ОСОБА_3 переїхали жити до квартири АДРЕСА_1 . Ще перед розлученням з колишньою дружиною вони проживали в квартирі у різних кімнатах. Станом на 30.10.2021 у квартирі ніхто не проживав. 30.10.2021, коли він був у душі, почув крики, прокльони і погрози. Вийшовши з душу виявив колишню дружину ОСОБА_6 , яка обзивала його теперішню дружину. Через деякий час ОСОБА_6 вибігла на коридор, де продовжувала кричати та, у подальшому, викликала працівників поліції і швидку допомогу. При цьому його теперішня дружина ОСОБА_3 жодного поганого слова ОСОБА_6 не говорила і взагалі мовчала. Працівники поліції, по прибуттю, з`ясовували обставини та відбирали пояснення. У цей час до квартири ввірвалися сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та її мама і почали погрожувати його дружині. ОСОБА_1 не могла чути їхньої розмови з ОСОБА_6 , бо не була присутня під час конфлікту. ОСОБА_1 в квартирі знімала усе на телефон, зокрема на кухні, вела себе агресивно та повідомила дружині ОСОБА_3 , що всі зараз будуть знати, на що ОСОБА_3 відповіла про її відповідальність за поширення неправдивої інформації. Після цього, ОСОБА_1 з матір`ю певний час побули разом з ОСОБА_6 у кімнаті та покинули квартиру близько 01 год. Наступного дня знайомі скинули їм публікацію відповідачки у «Фейсфук». Конфліктних ситуацій між його теперішньою дружиною та колишньою раніше не було. Іншого житла у нього немає.

В суді першої інстанції допитана як свідок ОСОБА_6 надала суду пояснення, за змістом яких 30.10.2021 прийшовши до квартири вона виявила там у ліжку дружину її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Остання повідомила їй, що вона законна дружина ОСОБА_5 , законно у ній зареєстрована і буде проживати у цій квартирі. У цей момент з душу вийшов чоловік, який почав на неї кричати та виганяти з квартири, на що вона викликала працівників поліції та швидку допомогу. Працівники поліції по прибуттю з`ясовували обставини та відбирали пояснення. Через півгодини по приїзду працівників поліції до квартири приїхала її сестра ОСОБА_1 та мати. Сестра фотографувала у квартирі, після чого сказала, що покаже всім як ОСОБА_3 увірвалася у квартиру її сестри і господарює у ній, після чого пішла до кімнати. У подальшому сестра виставила фото у «Фейсбук» та зробила допис. Вислів «увірвалася» вжито сестрою у переносному значенні, оскільки ОСОБА_3 увірвалася у її життя та казала, що вона господиня у спірній квартирі, а вона ніхто. Тим самим, позивачка принижувала її як власницю і жінку. У сестри не було злих намірів, вона лише хотіла захистити її. Раніше конфліктних ситуації із ОСОБА_3 не було. Спільного проживання її з колишнім чоловіком та теперішньою позивачкою є неможливим. Іншого житла у неї немає.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Жидачівського районного суду Львівської області з грудня 2020 року перебувала на розгляді справа №443/1890/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2022 року провадження у справі за позовом за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки ОСОБА_5 добровільно сплатив ОСОБА_6 вартість часток спірного майна.

З вказаного вбачається, що на момент виникнення конфліктної ситуації 30.10.2021 у квартирі АДРЕСА_1 між позивачкою ОСОБА_3 , її чоловіком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , у ході якого ОСОБА_1 здійснювала фотографування ОСОБА_3 , співвласниками вказаної вище квартири були ОСОБА_5 та його колишня дружина ОСОБА_6 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не наведено в чому саме полягає недостовірність інформації, розповсюдженої ОСОБА_1 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Так, вказану інформацію не слід вважати недостовірною, оскільки дії ОСОБА_17 під час конфлікту у квартирі колишнього подружжя та подальшу публікацію слід вважати діями спрямованими на захист прав та законних інтересів її сестри ОСОБА_6 , оскільки її сестра ОСОБА_6 не могла користуватися квартирою АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві спільної сумісної власності, оскільки там проживала та була зареєстрована позивачка.

Окремо, що стосується доводів позову про те, що поширенням вказаної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку особи позивачки в очах оточуючих, порушивши її честь, оскільки посада старости Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради є соціально важливою, передбачає постійний контакт із жителями Бортниківського старостинського округу та взаємодії з ними, то слід вказати таке.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» ЄСПЛ вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується.

У справах «Лінгенс проти Австрії» (1986 року); «Обершлік проти Австрії» (1991 року), у яких йшлось про публічну критику політиків, ЄСПЛ дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів.

Згідно аналізу вказаних рішень ЄСПЛ вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872?му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У справі, яка є предметом перегляду, суд встановив, що ОСОБА_3 є старостою Бортниківського старостинського округу Ходорівської міської ради Львівської області, відповідно така є публічною особою.

Відтак, позивачка має особливий статус і є публічною особою, тому межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою, оскільки вона безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та її безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

По суті висловлювання у соціальній мережі, що є предметом у даній справі є критичними висловлюваннями відповідачки стосовно позивачки, спрямованими на захист прав та інтересів сестри відповідачки. А, також, з метою привернути увагу громадськості стосовно, на думку відповідачки, неправомірних дій позивачки стосовно її сестри, неможливості користування та володіння нею (сестрою) своїм майном (житлом). Вказане, також, мало місце під час перебування у суді спору між колишнім подружжям з приводу поділу майна за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 (справа №443/1890/20).

Відповідно такі критичні висловлювання базуються на конкретній фактичній основі, а саме стосуються судової суперечки між колишнім подружжям за майно (яка вирішена в мирному порядку з визнанням прав сестри відповідачки на частку у спільному майні); висловлені з метою привернути увагу інших людей до ситуації, що склалася, звернувши, також, увагу на те, що позивачка є публічною особою, представницею місцевої влади.

Такі висловлювання слід вважати в завуальованій формі показують публічно позицію відповідачки стосовно порушень прав її сестри як її чоловіком, так і його новою дружиною (позивачкою у даній справі) до вирішення між колишнім подружжям майнового спору з врахуванням, також, акценту на те, що позивачка, яка є публічною особою, тобто не мала б вчиняти таких дій, на думку відповідачки. Їх не слід вважати недостовірною інформацією, образливими чи такими, що виходять за допустимі межі загальновизнаних норм моралі, а тим більше такими, що порушують немайнові права та законні інтереси позивачки, тим більше як публічної особи.

За таких обставин, з урахуванням вказаних норм внутрішнього законодавства, усталеної практики Європейського суду з прав людини, беручи до уваги те, що позивачка є публічною особою, а оспорювана інформація, поширена відповідачкою, - допустимою критикою публічної особи під час вирішення конфліктної, спірної ситуації, у суду не було підстав для задоволення позову.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими. Рішення ж Жидачівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року слід скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра