Номер провадження 2/754/1561/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання - Сарнавського М.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання та поділ майна, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання та поділ майна.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з червня 2012 року по червень 2020 року проживала з відповідачем ОСОБА_3 однією сім`ю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, разом подорожували та відпочивали. З відповідачем проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом, у квітні 2015 року вони разом переїхали у будинок відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де орендували кімнату для спільного проживання і постійно там разом проживали, як одна сім`я. 16 червня 2020 року відповідач несподівано та без будь-яких пояснень причин свого рішення залишив місце їх проживання, таємно забравши у її відсутність вдома деякі документи, майно, тощо. По теперішній час він переховується від неї, змінив номери телефонів. Під час спільного з відповідачем проживання за спільні кошти ними було придбано наступне майно: недобудована квартира АДРЕСА_2 вартістю 957 249,52 грн.; недобудоване нежитлове приміщення №1029 загальною площею 11,8 кв.м. у житловому комплексі «Лісова казка» секція 13 за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 165 200 грн.; автомобіль марки Тайота Рав4, д/н НОМЕР_1 , 2014 р.в., вартістю 582 750 грн., який відповідач продав без її відома за 21 000 доларів США. Просила суд встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю її та відповідача у справі з червня 2012 року до червня 2020 року. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності позивачки і відповідача майнові права на недобудовану квартиру АДРЕСА_2 вартістю 957 249,52 грн. та недобудоване нежитлове приміщення №1029 загальною площею 11,8 кв.м. у житловому комплексі «Лісова казка» секція 13 за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 165 200 грн., здійснивши їх поділ у рівних частках та стягнути з відповідача на її користь компенсацію половини вартості зазначених об`єктів незавершеного будівництва, що складає загальну суму 561 225 грн. Визнати об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача автомобіль марки Тайота Рав4, д/н НОМЕР_1 , 2014 р.в., вартістю 582 750 грн. та визнати право власності на цей автомобіль за позивачкою. Здійснити поділ автомобіля у рівних частинах та стягнути з позивачки на користь відповідача компенсацію половини вартості автомобіля, що складає 291 375 грн.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду вказана справа розподілена на суддю Клочко І.В.

Ухвалою суду від 30.10.2020 року відкрито провадження у справі.

На підставі розпорядження № 557 від 04 листопада 2021 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи згідно із протоколом головуючим суддею у справі визначено Панченко О.М.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року вказану справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.05.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем, у відповідності до статті 178 ЦПК України, не подано до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги та просили суд про їх задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, інтимні відносини самі по собі - без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю - не можуть підтверджувати те, що між сторонами склалися та мали місце протягом певного періоду часу усталені стосунки, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 22 липня 2022 року, справа № 189/630/16-ц (провадження № 61-15921св21).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №13-45 від 06.02.2017 року, ТОВ «КОМФОРТ ЛАЙФ 2000», як продавець та відповідач ОСОБА_3 , як покупець уклали цей договір про те, що покупець приймає у власність майнові права об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва - багатоповерхового житлового будинку, яка виражена у вигляді квартири АДРЕСА_2 за які сплачує продавцю кошти шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок продавця. На день підписання даного договору вартість майнових прав на квартиру становить 921 150 грн. 00 коп.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 27.06.2020 року відповідач ОСОБА_3 передав належне йому право вимоги згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 06.02.2017 року, а саме на об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва - багатоповерхового житлового будинку, яка виражена у вигляді квартири АДРЕСА_2 , а громадянка ОСОБА_4 прийняла право вимоги, що належне ОСОБА_3 за основним договором. За передане право вимоги ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_3 957 249 грн. 52 коп., що також підтверджується актом прийому-передачі документів - грошових коштів від 27.06.2020 року.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №13-2ц від 03.06.2017 року, ТОВ «КОМФОРТ ЛАЙФ 2000», як продавець та відповідач ОСОБА_3 , як покупець уклали цей договір про те, що покупець приймає у власність майнові права об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва - багатоповерхового житлового будинку, яка виражена у вигляді нежитлового приміщення №2ц по АДРЕСА_2 за які сплачує продавцю кошти шляхом безготівкового перерахування на розрахунковий рахунок продавця. На день підписання даного договору вартість майнових прав на нежитлове приміщення становить 140 000 грн. 00 коп.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 04.08.2020 року відповідач ОСОБА_3 передав належне йому право вимоги згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 03.06.2017 року, а саме на об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва - багатоповерхового житлового будинку, яка виражена у вигляді нежитлового приміщення №2ц по АДРЕСА_2 , а громадянка ОСОБА_5 прийняла право вимоги, що належне ОСОБА_3 за основним договором. За передане право вимоги ОСОБА_5 сплатила ОСОБА_3 165 грн. 52 коп., що також підтверджується додатковою угодою №1 до основного договору від 30.11.2018 року та актом прийому-передачі документів - грошових коштів від 04.08.2020 року.

Зі сторони особи, яка передавала належні їй права вимоги згідно договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості підписантом значиться лише відповідач ОСОБА_3 , тоді як про позивачку не міститься жодних відомостей.

Крім того, позивачка в судовому засіданні зазначила про те, що у 2014 році нею разом з відповідачем за спільні кошти було придбано автомобіль марки Тайота Рав4, д/н НОМЕР_1 , 2014 р.в., вартістю 582 750 грн.

Твердження позивачки про внесення нею будь-яких коштів на придбання спірної нерухомості та спірного автомобіля жодними доказами не підтверджено.

Надані позивачкою розписки про позичені нею кошти та позичені у неї кошти іншими особами на різні суми, як доказ того, що вона була платоспроможна і мала дохід не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту несення саме витрат на придбання нерухомості та транспортного засобу.

Позивачкою на обґрунтування доводів спільного проживання однією сім`єю з відповідачем надано докази, а саме фотографії, запрошення сина відповідача, в якому містяться відомості про те, що він може прийняти позивачку на певний період на проживання за його місцем проживання у Франції, довідку, видану Т.в.о. директора Будинку відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» про те, що з 01.04.2015 року по 07.02.2018 року вона користувалася кімнатою № 15 та з 08.02.2018 року по липень 2020 року користується кімнатою № 8 у цьому ж пансіонаті, до переліку осіб, які постійно користуються приміщенням разом з користувачем було включено відповідача. Однак на переконання суду, дані докази не свідчить про факт спільного проживання та введення спільного побуту.

Роздруківка фотознімків, факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуваннях, самі по собі - без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю - не підтверджують те, що між сторонами у справі склалися та мали місце протягом певного періоду часу усталені стосунки, які притаманні подружжю.

У матеріалах справи відсутні докази факту реєстрації місця проживання сторін за однією адресою.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року, справа № 712/11298/20 (провадження № 61-12347св21) від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

Також судом встановлено, що спільних дітей сторони по справі не мають.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що з 2017 року по 2022 рік вона працювала у будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » конс`єржем. У 2017 році позивачка та відповідач проживали в одній кімнаті №8, до них приїздив син позивачки з сім`єю. Також у них було авто білого кольору, вони часто їздили за продуктами, цим автомобілем також користувалася позивачка, їздила на роботу, а відповідач постійно зустрічав її з роботи.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказала, що познайомилася з позивачкою у 2015-2016 роках, разом працювали. Їй відомо про те, що десь з 2012 року позивачка та відповідач почали проживати як дружина та чоловік, вона була у них в кімнаті у будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, їй відомо про те, що у них був в розпорядженні автомобіль.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав, що йому відомо про те, що позивачка та відповідач проживали років 6-7 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, десь починаючи з 2011 або 2012 року. Він неодноразово бував у них у кімнаті в будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вони запрошували його на сімейні свята. Для нього було великою несподіванкою, що відповідач покинув позивачку навіть не попередивши про причини цього.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що докази не підтверджують факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з червня 2012 року по червень 2020 року, та ведення спільного господарства, побуту і бюджету та їх проживання однією сім`єю без реєстрації, а лише можуть свідчити про існування між ними дружніх відносин.

Інших доказів на підтвердження факту ведення позивачкою та відповідачем спільного господарства, побуту і бюджету та їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачка не надає.

Даючи оцінку наданих поясненням у справі, фото, як доказам, суд приходить до висновку, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом певного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю, а тому позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладення шлюбу не можуть бути задоволені.

Відсутність доказів спільної участі сторін у придбанні нерухомості та транспортного засобу є підставою для відмови у визнанні такого майна спільною сумісною власністю та поділу відповідно до положень 74 СК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши пояснення сторін, свідків та надані сторонами у справі письмові докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України на предмет їх допустимості, належності та достатності, суд приходить до висновку про недоведеність факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 у період із червня 2012 року по червень 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки позивачка не надала жодних належних доказів ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання та поділ майна, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Панченко