"13" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Гончарук В.П.
при секретарі - Гриценко О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ордера на жилу площу в гуртожитку № 14 від 19 серпня 2017 року, виданого комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на підставі Розпорядження Дніпровської РДА № 264 від 25.05.2017 року «Про питання видачі ордерів мешканцям гуртожитку на АДРЕСА_2 , на сім`ю із 3 осіб мені в користування була надана кімната за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана сім`я складалася з ОСОБА_1 , наймача, ОСОБА_3 , чоловіка, та ОСОБА_2 , брата.
У грудні 2017 року відповідач добровільно виїхав з спірної кімнати на інше невідоме мені місце проживання, перестав спілкуватися, на телефонні дзвінки не відповідає у зв`язку зі зміною номеру телефона, не сплачує за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, комунальні послуги за користування кімнатою, не несе додаткові витрати по утриманню житла, кімнатою не цікавиться.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
13 грудня 2023 року представник позивача подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача), поверталися до суду неврученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».
Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, відповідно до ордера на жилу площу в гуртожитку № 14 від 19 серпня 2017 року, виданого комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на підставі Розпорядження Дніпровської РДА № 264 від 25.05.2017 року «Про питання видачі ордерів мешканцям гуртожитку на АДРЕСА_2 , на сім`ю із 3 осіб мені в користування була надана кімната за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказана сім`я складалася з ОСОБА_1 , наймача, ОСОБА_3 , чоловіка, та ОСОБА_2 , брата.
Встановлено , що у спірній кімнаті зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наймач; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брат.
Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується копіями актів від 14.01.2020 року, 29.09.2020 року, 12.02.2021 року, 09.09.2021 року, 27.04.2022 року, 10.10.2022 року, 24.03.2023 року, з яких вбачається що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 10 грудня 2017 року по теперішній час.
З наданих суду доказів, вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не користується кімнатою, але відповідно до законодавства України добровільно не знявся з реєстраційного обліку з кімнати та не зареєстрував своє нове місце перебування, не бере участі в її утриманні.
Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
У відповідності до частини третьої статті 47Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Ордер це по суті правоустановчий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.
Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.
Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Враховуючи викладені вище факти та норми закону суд приходить до такого.
Судом не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням. Також, не встановлено намірів відповідача на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням.
Наявність реєстрації відповідача за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні ним своїх прав у складі права власності, таких як вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном.
За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач більше п`яти років без поважних причин не проживає в кімнаті АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної кімнати не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 .
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_1 ..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 13 грудня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 );

Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя: