Справа №489/228/23
Провадження №2/489/764/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Смердовою К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представниці позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд: здійснити поділ 328000,00 грн. заощаджень та нарахованих відсотків, що містяться на рахунках в АТ «Укрексімбанк», на яких знаходяться грошові кошти, зареєстровані за ОСОБА_4 за Договором банківського вкладу «Класичний строковий» № 302689 від 24.06.2020, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за позивачем право власності на 164000 грн. та нараховані відсотки, що є частини кошти, зареєстровані за ОСОБА_4 за Договором банківського вкладу «Класичний строковий» № 302689 від 24.06.2020. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.09.2010. На даний час відносини між ними суттєво погіршилися. Відповідачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У період перебування у шлюбі він з відповідачкою накопичували спільні заощадження, які зберігаються у вигляді депозитних вкладів в АТ «Укрексімбанк». 24 червня 2020 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір банківського вкладу «Класичний строковий». Відповідно до вказаного Договору на відповідні депозитні рахунки, зокрема, за заявою про розміщення вкладу № 378801 від 31.12.2021 зроблено вклад на суму 250000 грн. та за заявою про розміщення вкладу № 392443 від 04.07.2022 на суму 78000 грн. Загальний розмір спільних заощаджень подружжя становить 328000,00 грн. та суми нарахованих процентів. Інформація про зняття зазначених сум, відсутня. Оскільки, вказані заощадження було внесено на депозитний рахунок в період перебування у шлюбних відносинах, вказані кошти належать подружжю на праві спільної сумісної власності.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що вона не проживає з позивачем однією сім`єю з вересня 2022 року. У спільній сумісній квартирі залишився проживати позивач, вона з малолітніми дітьми вимушена була звільнити вказану квартиру. Спільно придбаний автомобіль ВАЗ-2110, державним номером НОМЕР_1 залишився у позивача. Продав гаражний бокс в авто гаражному кооперативі «Південний» в м. Миколаєві, виручені за гараж гроші позивач забрав собі. У січні 2023 року в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вона виплатила позивачу грошові кошти у розмірі 164000,00 грн.

20 вересня 2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить визнати кошти у сумі 348619,68 грн., що містилися на депозитних рахунках ОСОБА_4 в АТ «Укрексімбанк» та були зняті 05.01.2023 спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 174306,34 грн., що є часткою спільного сумісного майна подружжя.

Від відповідачки надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що вона з позивачем не проживає разом з вересня 2022 року. Позивач забрав спільний автомобіль ВАЗ-2110, державний номер НОМЕР_1 , продав спільний гаражний бокс в авто гаражному кооперативі «Південний» в м. Миколаєві. Виручені кошти за гараж привласнив особисто. Аліменти на утримання дітей не платить. Кошти, які позивач просить стягнути з неї, отримав ще в січні 2023 року в повному обсязі в присутності двох свідків.

Ухвалою суду від 16.01.2023, забезпечено позов, шляхом накладення арешту на рахунки відкритті в АТ «Укрексімбанк» на ім`я ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 27.01.2023, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 02.02.2023, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано докази.

Ухвалою суду від 15.06.2023, витребувано докази та відкладено розгляд справи.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Шлюб між сторонами не розірвано.

Позивач зазначає, що в період перебування з відповідачкою у шлюбних відносинах, ними було відкрито депозитний рахунок, на який заощаджені кошти на загальну суму 348619,68 грн разом з відсотками, які є спільним майном подружжя та підлягають поділу, у зв`язку з чим він звернувся з дійсним позовом.

Відповідачка вказала, що кошти з депозитного рахунку були зняті нею та половина з цих коштів у розмірі 164000 грн було передано позивачу у присутності двох свідків.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Вищевказана позиція узгоджується із позиціями, висловленими Верховним Судом України в постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від21.11.2018у справі № 372/504/17 та Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 405/2391/15-ц, від 22.02.2021 у справі № 264/2232/19.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Судом встановлено, що 24 червня 2020 року між Акціонерним товариством «Укрексімбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір банківського вкладу «Класичний строковий» № 302689, відповідно до якого, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок у гривні для розміщення на нього вкладу. Сума первинного розміру вкладу становить 112000 грн., строком 93 календарних днів, терміном повернення вкладу є 25.09.2020.

Відповідно до п. 4.1 Договору, починаючи з першого дня, наступного за днем внесення вкладу на депозитний рахунок, до дня, що передує терміну повернення вкладу, банк здійснює нарахування процентів на вклад за процентною ставкою, що становить 11,30 % річних.

З Заяви про надання банківської послуги «Розміщення вкладу» № 378801 від 31.12.2021, вбачається, що ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 250000 грн. Дата повернення вкладу 04.07.2022. Процентна ставка для нарахування процентів 8,55 % річних (п.п., 2.1, 3.1, 3.2).

Як вбачається з квитанцій № 1199970 від 31.12.2021 та № 75254 від 04.07.2022, ОСОБА_4 внесено грошові кошти на депозитний рахунок, відкритий в АТ «Укрексімбанк» у загальному розмірі 328000, грн.. (а.с 11) та повернуто депозит 28 грудня 2020 року, що підтверджується випискою по угоді 302689 від 24.06.2020.

Згідно довідки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 03.08.2023 за вих. № 0022600/483, ОСОБА_4 працює в АТ «Укрексімбанк» на посаді провідним спеціалістом, її заробітна плата за жовтень 2018 року становить 84906,45 грн., яка складається з: допомоги по листку непрацездатності по вагітності та пологах 46197,90 грн.; одноразова оздоровча виплата у зв`язку з народженням дитини 37230,00 грн.; премія за результатом діяльності 1014,27 грн.; премія квартальна 464,28 грн.

З виписки за контрактом за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 на рахунку ОСОБА_4 перебували грошові кошти у загальному розмірі 86248,61 грн.

Відповідно до листа АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 22.02.2023 за вих. № 0620000/5492-23, на ім`я ОСОБА_4 у філії АТ «Укрексімбанк» відкриті рахунки: зарплатний картковий рахунок у валюті гривня залишок коштів на рахунку складає 1659,94 грн.; соціальний картковий рахунок у валюті гривня залишок коштів на рахунку складає 0,00 грн. Договір банківського вкладу «Класичний строковий» № 302689 від 24.06.2020 закритий 28.12.2020.

Згідно поточної виписки за контрактом станом на 22.02.2023, на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_4 доступно 1659,94 грн.

Листом АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 28.07.2023 за вих. № Бт/0025800/5000-23, надані відкриті та діючі депозитні угоди ОСОБА_4 у період з 01.01.2020 по 23.01.2023, відповідно до яких: депозитний рахунок «Зручний» 60000,00 грн. відкритий 23.12.2019, закритий 24.06.2020; депозитний рахунок «Класичний строковий» 112000,00 грн., відкритий 26.04.2020, закритий 27.12.2020; депозитний рахунок «Класичний строковий» 166938,59 грн., відкритий 28.12.2020, закритий 31.12.2021; депозитний рахунок «Накопичувальний строковий» 250000,00 грн., відкритий 31.12.2021, закритий 05.01.2023; депозитний рахунок «Накопичувальний строковий» 78000,00 грн., відкритий 04.07.2022, закритий 05.01.2023; депозитний рахунок «Накопичувальний строковий» 35000,00 грн., відкритий 17.06.2022, закритий 18.12.2022.

Відповідачка вказує, що у січні 2023 року в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вона виплатила позивачу грошові кошти у розмірі 164000,00 грн.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є кумою матері відповідачки, суду пояснила, що сторони є колишнім подружжям. Їй відомо зі слів відповідачки, що у відділенні банку та депозитному рахунку ОСОБА_4 знаходилися грошові кошти. У січні 2023 року, ОСОБА_7 зняла з депозиту кошти, яку саме суму - їй достеменно невідомо, приблизно 300000,00 грн., половину, у розмірі 160000,00 грн. вона відала ОСОБА_8 у її присутності та присутності ОСОБА_5 . Едуард перерахував кошти, проте, розписку про отримання грошей відмовився писати. Кошти були різними купюрами з банківськими стрічками.

Свідок ОСОБА_9 , яка є подругою матері відповідачки, суду пояснила, що вона була свідком передачі коштів ОСОБА_10 на початку січня 2023 року. Їй відомо зі слів відповідачки, що на депозитному рахунку ОСОБА_4 знаходилися грошові кошти, які вона зняла та половину віддала ОСОБА_8 . В основному, купюри були по 200 грн. та 500 грн. у банківській стрічці. Кошти передавались у прихожій, в основному купюри були по 200 та 500 грн у банківській стрічки. Едуард забрав кошти та пішов.

06 листопада 2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких просить покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про передачу позивачу грошових коштів визнати неналежними та недопустимими доказами. Пояснення вищевказаних свідків не відповідають дійсності та є неправдивими. Показання вказаних свідків не можуть бути належним доказом факту передачі частини коштів, що зберігалися на депозитних рахунках відповідача та є спільною власністю подружжя. ОСОБА_5 є хрещеною матір`ю відповідачки та перебуває в дружніх стосунках з відповідачкою. ОСОБА_6 є рідною тіткою відповідачки, а отже, вказані свідки є упередженими особами, що мають родинні стосунки з відповідачкою і дали неправдиві свідчення в інтересах відповідачки. З допиту вказаних свідків неможливо встановити всі фактичні обставини передачі коштів, що мають значення для повного та всебічного розгляду справи, а саме: за що, коли та яка сума коштів була передана відповідачкою позивачу.

Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази в цивільному процесі повинні відповідати таким вимогам:

належність (містити інформацію щодо предмета доказування, де предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення) (стаття 77 ЦПК України);

допустимість (суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування) (стаття 78 ЦПК України);

достовірність (достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) (стаття 79 ЦПК України);

достатність (достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання) (стаття 79 ЦПК України).

Докази в цивільному процесі характеризуються єдністю таких елементів: змісту доказів; процесуальної форми доказів; процесуального порядку одержання, дослідження і оцінки змісту; процесуальної форми доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

В даному випадку на підтвердження своїх вимог позивач вказав на наявність на момент шлюбу депозитних рахунків, зняття коштів відповідачкою.

Відповідач заперечуючи проти позову, як на докази своєї позиції вказувала на свідків, які були присутні при передачі коштів.

У цивільному процесі потреба в показаннях свідка виникає в трьох випадках: для встановлення фактів, які не можна документально закріпити; для з`ясування обставин, які були у свій час документально оформлені, але документи втрачені і відновити їх неможливо; для дослідження вірогідності засобів доказування.

Суд не вважає, що пояснення свідків з боку відповідачки , як доказ у цивільному процесі, є достатніми у розумінні ст. 79 ЦПК України.

Свідки не були присутніми у момент зняття коштів відповідачкою, суму знятих коштів та суму коштів переданих позивачу коштів знали приблизно, про те що це кошти зняті з депозитних рахунків знали лише зі слів ОСОБА_4 , про належність коштів до спільного майна подружжя не були обізнані.

Також факт передачі саме депозитних коштів не було зафіксовано ані письмово (розписка в отриманні коштів, договір, тощо), ані засобами фото чи відеофіксації.

Також суд не може прийняти доводи відповідачки щодо того, що майже половина коштів внесених на депозит це її особисті кошті, а саме виплата допомоги по вагітності та пологах та виплат на дитину, оскільки у розумінні Сімейного кодексу України, до майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності відноситься: майно, придбане за час шлюбу (за винятком речей індивідуального користування); прибутки отримані кожним із подружжя (заробітна плата, пенсія, стипендія та інші доходи).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що з огляду на надані сторонами докази в їх сукупності, позивачем доведено наявність на момент шлюбу коштів на депозитних рахунках, які є спільним майном подружжя, відповідачкою не надано достатніх доказів на спростування фактів та доводів позовної заяви, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1640, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати грошові кошти у розмірі 348619 гривен 68 копійок, які містились на депозитних рахунках НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ОСОБА_4 у філії Акціонерного товариства «Укрексімбанк», об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 174306,34 (сто сімдесят чотири гривни триста шість гривен тридцять чотири копійки), в порядку поділу майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1640,80 (тисяча шістсот сорок гривен вісімдесят копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено «19» грудня 2023.

Суддя Н.О. Рум`янцева