Справа № 153/317/23
Провадження № 22-ц/801/2426/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швець Р. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуСправа № 153/317/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Швець Р.В. у м. Ямпіль, повне рішення складене 19 жовтня 2023 року, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість по кредитному договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року станом на 05 січня 2023 року у загальному розмірі 1 008 027,45 гривень, яка складається з наступного: 250 459,12 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 10 518,75 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 747 049,58 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позов мотивований тим, що 12 березня 2008 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір МКЯ-066, відповідно до якого позивач надав відповідачеві ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США на термін до 10 березня 2014 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим кредитним договором.

Відповідно до укладеної додаткової угоди №1 до кредитного договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року валюту кредиту було переведено з валюти долар США на валюту гривня. У зв`язку з цим заборгованість відповідача на дату укладення цієї додаткової угоди становила 366 804,67 гривень.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за вказаним кредитним договором заборгованість ОСОБА_1 станом на 05 січня 2023 року становить 1 008 027,45 гривень: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 250 459,12 гривень; заборгованості за відсотками за користування кредитом 10 518,75 гривень та 747 049,58 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором МКЯ-066 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки, а відтак відповідачі у даній справі діють як солідарні боржники.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову у даній справі.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що судом залишено поза увагою, що 12 листопада 2013 року сторони підписали додатковий договір №2 до кредитного договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року, метою якого було створення більш сприятливих умов для виконання зобов`язань ОСОБА_1 .. Додаткова угода є вчиненою, породжує юридичні наслідки, обумовлені нею, і в силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК України вважається правомірною, якщо не буде визнаною судом недійсною. За додатковою угодою термін виконання зобов`язань був змінений до 10 листопада 2023 року, а позовна давність збільшена до 15 років. Банком були надані належні докази щодо наявного розміру заборгованості, доказів відсутності заборгованості відповідачами надано не було. Звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права стягнути непогашену заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 12 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МКЯ-066, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США з терміном повернення кредиту до 10 березня 2014 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

У розділі 3 кредитного договору зазначено, що виконання зобов`язань позичальника за даним договором забезпечується: договором іпотеки МКЯ-066/1 від 12 березня 2008 року; договором поруки МКЯ-066/2 від 12 березня 2008 року; договором поруки МКЯ-066/3 від 12 березня 2008 року (а.с.6-8 т.1).

У додатку №1 до кредитного договору № МКЯ-066 від 12 березня 2008 року сторони договору узгодили суму й терміни погашення кредиту і сплати відсотків, підписавши графік погашення кредиту, відсотків та винагороди (а.с.9-10 т.1).

Відповідно до додатку №1 від 12 листопада 2013 року до кредитного договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року, термін погашення заборгованості за кредитом встановлено до 10 листопада 2013 року (а.с.16-17 т.1).

Між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором від 12 березня 2008 року №МКЯ-066 (а.с.19).

Між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором від 12 березня 2008 року №МКЯ-066 (а.с.18).

02 листопада 2010 року, Ямпільським районним судом Вінницької області ухвалене рішення у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.03.2008 року (набрало законної сили 12 листопада 2010 року), справа № 2-733/2010, та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року в розмірі 25 659,13 доларів США (а.с.73-74 т.1).

12 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року, в якому було прописано, що заборгованість за договором на дату укладення додаткового договору становить 44 093,19 дол. США, а також 4 579,12 грн. Замінено валюту кредиту з долару США на гривню, у зв`язку з чим визначено, що заборгованість позичальника становить 366 804,67 гривень. Суму заборгованості в частині плати за користування кредитом з моменту надання кредиту до дати підписання цього додаткового договору зменшено на 111 308,90 грн. Всі інші умови кредитного договору лишаються незмінними (а.с.12 т.1).

12.11.2013 року між ПАТ КБ №Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № МКЯ-066/DP1, предметом якого є порука за виконання ОСОБА_1 за кредитним договором від 12.03.2008 року та за договором про внесення змін до нього.

Відповідно до договору про внесення змін №1 від 12 листопада 2013 року до договору поруки №МКЯ-066/3 від 12 березня 2008 року, на виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 березня 2008 року №МКЯ-066 та договорів про внесення змін до нього, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору поруки №МКЯ-066/3 від 12 березня 2008 року, відповідно до якого сторони виклали договір поруки №МКЯ-066/3 від 12 березня 2008 року в новій редакції.(а.с.22).

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №МКЯ-066 від 12 березня 2008 року вбачається, що станом на 05 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 1 008 027,45 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) 250 459,12 гривень; заборгованості за відсотками за користування кредитом 10 518,75 гривень; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 747 049,58 гривень (а.с.5).

В 2016 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості та виселення (справа №153/1325/16-ц.)

Рішенням цього суду від 03 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на будинок, загальною площею, 84,80 кв.м., житловою площею 54,40 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 12 березня 2008 року та договору про внесення змін №1 до договору іпотеки №б/н від 12 березня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у цій справі про захист порушеного права шляхом стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №МКЯ-066 від 12.03.2008 не підлягають задоволенню, оскільки таке право банком втрачено з часу набуття чинності рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02.11.2010 та рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 03.10.2017, на підставі яких із відповідачів було стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором №МКЯ-066 від 12.03.2008 та звернуто стягнення на предмет іпотеки. Суд також вважав, що подальше нарахування процентів та пені є неправомірними, а позивач має право на стягнення коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції, апелянт наголошує на фундаментальних принципах цивільного права - свобода договору та обов`язковість договору, про зміну зобов`язань у разі зміни договору за взаємною згодою сторін.

Встановивши вищевказані обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач не заперечував той факт, що в 2010 році вони звернулись до суду з позовом до позичальника та поручителів про солідарне стягнення боргу за кредитним договором від 12.03.2008 року саме на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Ці висновки Верховного Суду згадуються в постанові Великої Палати ВС від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16ц, на яку посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і апеляційний суд вважає правильним застосування цього правового висновку в даних спірних правовідносинах.

Апелянт вказує, що додатковим договором від 12.11.2013 року до кредитного договору від 12.03.2008 року вони змінили строки погашення заборгованості за кредитним договором, склавши та підписавши при цьому новий графік погашень. В апеляційній скарзі наголошує на тому, що відбулась зміна умов договору за взаємною згодою сторін, і як наслідок, змінились зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Апеляційний суд, враховуючи буквальне значення словосполучення «строк дії» вважає, що після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, договір «не діє», тобто дія договору припинилась, але зобов`язання щодо повернення заборгованості - ні.

В разі припинення дії договору не можливо вносити до нього зміни, тобто змінювати, чи укладати додаткові договори до нього.

Слід зазначити, що після набрання судовим рішенням законної сили про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, кредитодавець має право на виконання судового рішення в примусовому порядку, на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості, та на відсотки передбаченні ч.2 ст. 625 ЦК України. Право на зміну умов договору, дія якого припинилась, законодавством не передбачено.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що ПАТ КТ «ПриватБанк» у 2016 році звертався до суду із позовом до позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки, і вищезгаданим рішенням суду позов був задоволений.

Апеляційний суд погоджується з позицією апелянта, про те, що не вважається подвійним стягненням звернення стягнення на предмет забезпечення за наявності невиконаного рішення суду про стягнення основної суми заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Отже, банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Однак, в даному випадку, звертаючись втретє до суду з вимогами, які за своїм змістом однакові стягнення заборгованості, на думку апеляційного суду буде мати місце подвійне стягнення, тобто подвійна юридична відповідальність.

Перше судове рішення було про дострокове стягнення всієї заборгованості з цих же відповідачів за кредитним договором від 12.03.2008 року, і рішенням був визначений загальний розмір заборгованості 25659,13 доларів США. Доказів звернення стягувача з виконавчими листами до виконання цього рішення суду в примусовому порядку не має.

Другим судовим рішенням (про звернення стягнення на предмет іпотеки) з метою погашення заборгованості за цим же кредитним договором теж встановлена заборгованість за цим же кредитним договором 588981,09 грн. Доказів виконання цього рішення в примусовому порядку не має.

Наявність третього судового рішення про стягнення заборгованості і буде тим подвійним стягненням всієї заборгованості за одним і тим же кредитним договором в судовому порядку.

Подвійне стягнення однієї й тієї самої суми суперечитиме ч.1 ст.61 Конституції, згідно з якою «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Банк втретє звертається до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому банк має два інших судових рішення про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, і ці рішення, які набрали законної сили, на користь банку. Ці рішення не виконані, в т.ч. в примусовому порядку.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

В даному випадку, позивач в позовній заяві навіть не згадує про наявність судових рішень про стягнення з цих же відповідачів заборгованості за одним і тим же кредитним договором, а також замовчує питання виконання тих судових рішень, які ухвалені на їх користь.

Щодо позовних вимог до поручителів, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

По-перше, порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

По-друге, за змістом статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється.

Однією з аксіом цивільного судочинства є «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

В даній справі рішення суду першої інстанції цілком відповідає цьому принципу судочинства. Дійсно, доказів того, що відповідачі виконали свої зобов`язання за кредитним договором та за договорами поруки в матеріалах справи не має, але разом з тим, позивач, як фахівець в кредитних правовідносинах, веде себе алогічно, і намагається ще одним позовом виправити негативні для них наслідки у зв`язку з їх бездіяльністю щодо не звернення до виконання наявних судових рішень, які набрали законної сили, які ухвалені на їх користь, для отримання бажаного заборгованість за одним і тим же кредитним договором. І такі дії суперечать ще одному із засад цивільного судочинства справедливість, добросовістність та розумність.

Підсумовуючи апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2023.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко