ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5408/23 Справа № 215/3029/22 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року, ухваленого суддею Демиденком Ю.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 27 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю на виробництві.

В обґрунтування позову зазначив, що в період роботи в шкідливих умовах праці на ПрАТ ним отримано три хронічні професійні захворювання.

Зазначені хронічні професійні захворювання, відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13.06.2022 виникли з вини роботодавця.

Згідно довідки МСЕК від 23.08.2022, позивачу первинно з 15.08.2022 безстроково встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65% у зв`язку з профзахворюваннями та третя група інвалідності.

Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває загальну слабкість та постійний біль, обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.

Просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в розмірі 380000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 200000 грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 2000 грн. судового збору на користь держави.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить змінити оскаржуване рішення суду в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на його користь до 280 000 грн.

При цьому позивач зазначає, що винним у його професійних захворюваннях є лише відповідач, який не створив на робочому місці нешкідливі умови праці та не дотримувався усіх гранично допустимих норм, що призвело до фізичних і моральних страждань, оскільки внаслідок отриманих трьох хронічних професійних захворювань його здоров`ю завдано шкоди, що призвело до негативних наслідків морального характеру. Вказує, що через професійні захворювання порушився його звичайний спосіб життя, він змушений був багато часу лікуватися та через стан здоров`я не може працювати за своєю професією. Наголошує на тому, що йому 23.08.2022 МСЕК первинно та безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, що свідчить про його поганий стан здоров`я, який в майбутньому не поліпшиться. Позивач вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є підставою для збільшення розміру моральної шкоди до 280 000 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач вважає, що судом надана однобічна оцінка аргументам позивача, в той час оцінки доводам відповідача суд взагалі не надав. Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.

Також відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №619/1259/18, від 07.09.2022 у справі №185/10591, де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування моральної шкоди був значно меншим, ніж визначив суд. Вказує, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим та значно завищеним.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Савельєву Т.Д. , яка у повному обсязі підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги сторони відповідача, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював протягом 29 років на ПрАТ (а.с.15).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13.06.2022, позивачу встановлено три хронічні професійні захворювання (а.с.13-17).

Згідно довідки МСЕК від 23.08.2022, позивачу первинно з 15.08.2022 безстроково встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 65% у зв`язку з профзахворюваннями та третя група інвалідності (а.с.24).

Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 10 місяців (а.с.15).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, тому позивачем роботодавецьПРАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому погоджується з доводами позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди та не може погодитись з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував характер захворювань, їх незворотність, фізичні та моральні страждання позивача в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили та визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих трьох професійних захворювань позивач первинно та безстроково з 15.08.2022 року втратив 65% професійної працездатності з встановленням третьої групи інвалідності також безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці майже 20 років (19 років та 10 місяців), характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 200 000 грн. до 280 000 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 280 000 грн.

Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, і як правильно зазначив суд, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 2000 грн. до 2800 грн., що становить 1% від розміру задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 з 200 000 (двохсот тисяч гривень) грн. до 280 000 (двохсот вісімдесяти тисяч гривень) грн., відповідно збільшивши розмір судового збору з 2000 грн. до 2800 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: