Провадження №2-з/359/136/2023
УХВАЛА

16 листопада 2023 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

встановив:

1. Суть процесуального питання, що розглядається суддею.

1.1. ОСОБА_1 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що ним пред`явлений позов про поділ автомобіля марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки в цьому транспортному засобі в розмірі 139110 гривень 66 копійок та визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль. ОСОБА_3 може відчужити транспортний засіб у власність інших осіб, що утруднить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому представник позивача ОСОБА_4 просить накласти арешт на автомобіль марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо транспортного засобу.

1.2. У зв`язку з тим, що до заяви приєднано достатньо доказів для правильного розгляду питання про забезпечення позову, на підставі ч.1 ст.153 ЦПК України вона розглядається суддею без проведення судового засідання та без виклику сторін.

1.3. Процесуальні правовідносини регулюються главою 10 «Забезпечення позову» розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

2. Норми процесуального права та стала судова практика, якими керується суддя при розгляді заяви.

2.1. Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

2.2. Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

2.3. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

2.4. Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є верховенство права.

2.5. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.6. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

2.7. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

2.8. Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

3. Мотиви, якими керується суддя при розгляді заяви.

3.1. Встановлено, що ОСОБА_1 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов (а.с.3-5), в якому він просить здійснити поділ автомобіля марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки в цьому транспортному засобі в розмірі 139110 гривень 66 копійок та визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль. Ця обставина свідчить про те, що накладення арешту на автомобіль марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , є співмірним та відповідає змісту заявлених позовних вимог.

3.2. Зі змісту договору купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2022/3285176 від 21 липня 2022 року (а.с.7-8) вбачається, що покупцем спірного автомобіля є ОСОБА_3 . Відомості про накладення арешту на транспортний засіб відсутні. Тому відповідач має об`єктивну можливість в будь-який час відчужити його у власність інших осіб. Ця обставина переконливо свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, ОСОБА_2 буде змушена додатково оспорювати дійсність нових договорів, укладених з особами, які не приймають участь у розгляді цивільної справи. Ця обставина свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить захист її права.

3.3. Очевидно, що накладення арешту на транспортний засіб призведе до втручання держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення цивільного судочинства. Означена мета становить суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами відповідача.Крім того, арешт автомобіля полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись ним. ОСОБА_3 зберігає за собою право користуватись та володіти автомобілем. Ця обставина свідчить про те, що накладення арешту на транспортний засіб не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права ОСОБА_2 на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

3.4. З огляду на це суддя вважає, що з метою забезпечення позову належить накласти арешт на автомобіль марки «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 . Вжиття цього заходу повністю виключає можливість відчуження транспортного засобу у власність інших осіб. В такому випадку потреба у додатковому оголошенні іншим особам заборони вчиняти будь-які дії щодо транспортного засобу відсутня. Тому у задоволенні заяви в частині іншої вимоги слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, ст.260 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Hyunday Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає по АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали судді складений 16 листопада 2023 року.

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Ухвала судді набирає законну силу в день її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець