ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Чернівці

справа № 726/661/23

провадження №22-ц/822/445/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2023 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановив:

Описова частина

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. В заяві вказував, що ним готується для подачі до суду позовна заява про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації за 1/2 частки у спільному майні.

Предметом позову є поділ спільного майна подружжя, до якого належить об`єкт нерухомого майна, реєстрацій номер 101, а саме готельно-ресторанний комплекс (незавершена будівництвом будівля рекреаційно-відпочинкового-оздоровчого комплексу літ. А, відсоток готовності якого складає 88%, незавершена будівництвом будівля котельні літ. Б, відсоток якої складає 65 %) за адресою АДРЕСА_1 ринкова вартість якого становить 5000000 (п`ять мільйонів) гривень.

Зазначає, що в даний момент він з ОСОБА_3 не може дійти згоди щодо розподілу вищевказаного майна. Крім того пояснює, що після розірвання шлюбу він дізнався про те, що зазначене вище спільне майно подружжя було відчужено без його згоди, як особисте майно його дружини.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

- 1/2 незавершеного будівництва, об`єкт нежилової нерухомості, реєстраційний номер 101, а саме: незавершена будівництвом будівля рекреаційно-відпочинкового-оздоровчого комплексу літ. А, відсотоко готовності якого складає 88%, незавершена будівництвом будівля котельні літ. Б, відсоток готовності якої складає 65%, що знаходиься за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва за кадастровим номером: :66:002:0050, номер об`єкта РПВН: 22637898.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 23.03.2023 року про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає, що ухвала суду є безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що суд першої інстанції наклав арешт на належний їй об`єкт нерухомого майна - незавершену будівництвом будівлю рекреаційно - відпочинково - оздоровчого комплексу, чим грубо порушив її майнові права.

Об`єкт, на 1/2 якого вимагається накласти арешт, з 2018 року перебуває у власності іншої особи, а не відповідача ОСОБА_3 .

При цьому заява не містить інформації, що є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) особи, який на праві власності належить об`єкт нерухомого майна на якого накладається арешт і майнові права якої такі дії суду безпосередньо можуть порушити.

Заявник не обґрунтовує, яким чином накладення арешту на майно третьої особи, якою є апелянт, може забезпечити виконання грошового зобов`язання щодо сплати вартості незавершеного будівництва його колишньою дружиною - ОСОБА_3 .

При зверненні із заявою про забезпечення позову заявник свідомо приховав від суду інформацію про те, що на підставі нотаріально посвідченого Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначили обсяг майна, яке вважають спільною власністю подружжя і здійснили його поділ. За умовами Договору про поділ майна та грошових коштів подружжя, ОСОБА_2 отримав 6 680 000 грн. ( 250 000 дол. США) грошових коштів, що були спільною власністю подружжя.

Після укладення Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року між ним та ОСОБА_3 18.02.2016 року був укладений нотаріально посвідчений шлюбний договір , яким обраний майновий режим, при якому кожен з подружжя володіє своїм особистим майном. Будь-яке рухоме та нерухоме майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я оформлений правовстановлюючий документ на майно. У випадку розірвання шлюбу подружжям, на майно, яке придбане під час шлюбу, відповідно до п.3,4 цього договору, зберігається роздільний режим власності.

Отже, з 18.02.2016 року є об`єкти права особистої приватної власності кожного з колишнього подружжя, які не підлягають поділу, в тому числі і об`єкт, що наведено в заяві про забезпечення позову, який до 2018 року був особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

В 2021 році ОСОБА_2 намагався в судовому порядку оскаржити п.п.3,4,5 Шлюбного договору від 18.02.2016 року щодо обраного подружжям майнового режиму та визнати їх недійсними.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.12.2021 року у справі № 725/3900/21 в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсними п. п.3,4,5 Шлюбного договору було відмовлено.

Зазначає, що апелянт є законним власником об`єкту нерухомого майна, на яке не може бути накладено арешт для забезпечення будь - яких зобов`язань третьої особи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.05.1976 року. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.11.2021 року шлюб розірвано.

Згідно відомостей, інформаційний номер довідки : 326663691, з Державного реєстру речових прав нерухоме майно, реєстраційний номер якого 101 з розміщенням на земельній ділянці за кадастровим номером: :66:002:0050, було відчужено за договором дарування від 13.12.2018 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно було відчужене в 2018 році без згоди заявника, та дійшов до висновку про можливість зловживання відповідачем своїми правами щодо майна.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Окрім того, застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов`язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, апелянт зазначав, що заявник свідомо приховав від суду інформацію, що на підставі нотаріально посвідченого Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначили обсяг майна, яке вважають спільною власністю подружжя і здійснили його поділ. За умовами Договору про поділ майна та грошових коштів подружжя, ОСОБА_2 отримав 6 680 000 грн. ( 250 000 дол. США) грошових коштів, що були спільною власністю подружжя. Після укладення Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016 року між ним та ОСОБА_3 18.02.2016 року був укладений нотаріально посвідчений шлюбний договір, яким обраний майновий режим, при якому кожен з подружжя володіє своїм особистим майном. Будь-яке рухоме та нерухоме майно, нажите подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя, на чиє ім`я оформлений правовстановлюючий документ на майно. У випадку розірвання шлюбу подружжям, на майно, яке придбане під час шлюбу, відповідно до п.3,4 цього договору, зберігається роздільний режим власності.

При задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно, суд не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.03.2023 року вбачається, що власником майна, на яке заявник просив накласти арешт, є ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 13.12.2018 року.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 не зазначена відповідачем. Враховуючи, що заявник ОСОБА_2 просив накласти арешт на нерухоме майно без пред`явлення позовної вимоги до титульного володільця майна, помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем

у справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з заявника на користь апелянта слід стягнути 536,80 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору за апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст.374,376,381,382,383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м.Чернівців від 23 березня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,80 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.М. Литвинюк

І.Н. Лисак