Номер провадження № 2/521/3332/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» про скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з вересня 2017 року він був прийнятий на роботу до Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» на посаду начальника відділу управління персоналом.

Трудові правовідносини між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» були оформленні Колективним договором.

Згідно Наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», підприємство з 20 вересня 2021 року призупинило свою діяльність та на підприємстві введено простій.

Відповідно до наказу від 14 лютого 2023 року №2-к позивач 15 лютого 2023 року був звільнений за угодою сторін з посади начальника відділу управління персоналом згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Під час звільнення ОСОБА_1 , в порушення ст. 116 КЗпП України, не було здійснено виплату належних сум у вигляді заробітної плати та компенсації за невикористанні відпустки.

Позивач зазначає, що жодного повідомлення про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, що вводяться Наказом № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності» не здійснювалось, тим більше наказом було визначено зміну умов оплати праці за минулий час.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає наказ № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності» є незаконним, а відповідно нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за січень та лютий 2022 року на рівні мінімальної, а за березень-грудень на рівні 2/3 суми мінімальної заробітної плати на підставі цього наказу є також незаконним.

Позивач просить суд скасувати наказ № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», стягнути з Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» заробітну плату за період з січня по грудень 2022 року у розмірі 61 132 гривні без урахування податків та зборів, а також компенсацію за дні невикористаних щорічних відпусток передбачених законодавством та колективним договором за 2020, 2021, 2022 року у розмірі 51 751,88 гривень без урахування податків та зборів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

02.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого представник Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» наголошує на тому, що як на підставу незаконності вказаного вище наказу, позивач посилається на ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ч. 1 ст. 113 КЗпП України та те, що жодного повідомлення про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, що було введено оскаржуваним наказом не здійснювалось, тим більше наказом було визначено зміну умов оплати праці за минулий час. ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності 24.03.2022 року, а оскаржуваний наказ датований 04.03.2022 року, а тому норми вказаного Закону не можуть бути прийняті до уваги під час перевірки наказу на предмет його законності, оскільки на момент прийняття оскаржуваного позивачем наказу, вказаний Закон не діяв. Частиною першою ст. 113 КЗпП встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується в розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Зазначена норма КЗпП є мінімальною нормою оплати часу простою не з вини працівника і не передбачає заборони здійснювати оплату в більшому розмірі. Як на одну з підстав незаконності оскаржуваного наказу, позивач посилається на те, що наказом було визначено зміну умов оплати праці за минулий час. Однак, розглядаючи таку підставу, в даному випадку необхідно виходити з того, яким чином це порушило трудові права позивача, за захистом яких він звернувся до суду. В своєму позові і розрахунках позивач вказує на те, що в нього був оклад 8 400 грн., а тому, якщо навіть приймати це як «за дійсне», тоді в січні і лютому 2022 року позивачу мало б бути нараховано не по 6 500 грн., а по 5 600 грн. (8 400 грн. * 2/3). Тобто, в такому випадку п. 1.2. оскаржуваного наказу є законним, оскільки 6 500 грн. це більше ніж 2/3 від 8 400 грн. Також слід зазначити, що встановлення оскаржуваним наказом позивачу оплати часу простою в розмірі 2/3 від суми мінімального розміру заробітної плати можна вважати незаконним в тому випадку, коли оплачуваний час простою в такому розмірі є меншим, ніж 2/3 від тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що в нього був посадовий оклад в розмірі 8 400 грн. не надано ані штатного розпису, ані жодного іншого документа (наказ чи інший розпорядчий документ), з якого можливо було б пересвідчитись, що на момент прийняття оскаржуваного наказу у позивача був оклад в розмірі 8 400 грн., а з наданих позивачем довідок за формами ОК-5 та ОК-7 також не вбачається, який посадовий оклад був у позивача.

Крім цього позивач оскаржує повністю наказ № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», однак вказаний наказ стосується не тільки позивача, а й інших працівників Комунального підприємства, тому, позовні вимоги в цій частині можуть розглядатися лише щодо дії оскаржуваного наказу відносно позивача, тобто повністю вказаний наказ не може бути скасовано за пред`явленим позивачем позовом, що розглядається по цій справі.

Крім того, представник відповідача зазначає, що наявні всі правові підстави вважати, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду про оскарження наказу № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», що є підставою для відмови у позові, оскільки наказ, що оскаржується, був винесений відповідачем 04.03.2022р. Позивачу в 2022 році відповідачем було виплачено частково виплати за час перебування Комунального підприємстві в 2022 році в простої з урахуванням розміру виплат, які встановлені оскаржуваним позивачем наказом, а окрім того, про зміну розміру виплат позивач міг довідатись з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, оформивши відповідні довідки за формами ОК-5 та ОК-7, а відтак позивач усвідомлював факт можливого порушення його трудових прав, однак до суду із зазначеним позовом позивач звернувся 09.05.2023р. Зважаючи на наведене, строк для оскарження наказу № 4-д від 04.03.2022 року закінчився 04.06.2022 року. У звязку з викладеним представник відповідача просить визнати пропущеним строк звернення позивача з відповідним позовом до суду та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

07.06.2023 до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та зазначає, що обставини викладені у відзиві на позовну заяву є необгрунтованими. Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначає, що позивач дізнався про порушення своїх прав наказом № 4-д від 04.03.2022 року після одержання розрахунку нарахованої йому заробітної плати при звільненні у меншому розмірі, тобто з 15 лютого 2023 р. Фактично про існування такого наказу ОСОБА_1 стало відомо після отримання відповіді КП Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» від 20 березня 2023 року за № 20/03/23, на запит адвоката, а відтак, позивач не пропустив визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк на оскарження вказаного наказу, оскільки звернувся до суду із позовом 09 травня 2023 року, тобто у тримісячний строк з дня, коли він об`єктивно дізнався про порушення свого права.

Позивач до судового засідання не з`явився, однак від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи за її відсутністю.

Представник відповідача про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте до судового засідання не з`явився.

Розглянувши подані заяви, враховуючи відзив на позов, відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до такого висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з вересня 2017 року перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» та займав посаду начальника відділу управління персоналом.

17.09.2021 року відповідачем винесено наказ № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», згідно якого призупинено діяльність КП ХОР «Херсонські авіалінії» з 20.09.2021 року по 31.12.2021 року у зв`язку з технологічним простоєм, а саме реконструкцією злітно посадкової смуги аеродрому.

Зазначеним наказом введено з 20.09.2021 року по 31.12.2021 року простій з оплатою часу простою працівникам в розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого розряду (окладу) згідно з табелем обліку робочого часу. З вищевказаного наказу також вбачається, що більш детальний перелік працівників на кого розповсюджується тарифна ставка у розмірі 2/3 окладу зазначена у Додатку 1 та Додатку 2 до даного наказу, проте матеріали справи не містять Додатків до наказу №104-д від 17.09.2021 року, що у свою чергу позбавляє суд можливості встановити за якою тарифною ставкою виплачувалась заробітна плата ОСОБА_1 у період простою.

15 лютого 2023 року ОСОБА_1 відповідно до наказу від 14 лютого 2023 року №2-к було звільнено за угодою сторін з посади начальника відділу управління персоналом Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Однак, аналіз даної статті свідчить про те, що зупинення роботи (простій) - це наслідок дії невідворотної сили або інших обставин. Тобто мають існувати обставини, які стали причиною неможливості виконання працівниками роботи.

Дії працівників і роботодавця у випадку виникнення простою прописані в Листі Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 N 257/06/187-07 "Щодо організації роботи під час простою на підприємстві", відповідно до якого зазначено, що на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу.

У своєму позові ОСОБА_1 просить скасувати наказ № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.09.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності», проте позивачем до матеріалів позовної заяви не додано оскаржуємий наказ, що у свою чергу позбавляє суд можливості встановити якими саме змінами порушені права позивача наказом №4-д від 04.03.2022 року, а також законність або незаконність його винесення.

З клопотаннями щодо витребування будь якої інформації ні позивач, ні його представник до суду не звертались.

Суд також звертає увагу, що позивачем не надано належного підтвердження встановленого йому посадового окладу у розмірі 8400 грн. 00 коп., відповідно до якого ним зроблені розрахунки заборгованості.

У зв`язку з недоведоністю викладених у позові обставин, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про скасування наказу № 4-д від 04.03.2022р., стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації не використану відпустку.

У відзиві на позов відповідач також просив застосувати строки позовної давності, у звязку з пропуском звернення позивача з відповідним позом.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (близька за змістом позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

У силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за невикористані відпустки, задоволенню не підлягають в силу того, що ОСОБА_1 відмовлено в частині скасування наказу № 4-д від 04.03.2022 року «Про внесення змін до наказу від 17.07.2021 року № 104-д «Про оголошення простою у зв`язку зі скороченням діяльності» та позивачем не надано будь-яких інших доказів в обгрунтування позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 259, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 233, 234 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства Херсонської обласної ради «Херсонські авіалінії» про скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 червня 2023 року.

Суддя: Д.Д. Громік