ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/3493/22

провадження № 22-ц/4809/1162/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Мурашко С.І.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2023 року (суддя Дубровська Н. М.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, що містить наступні вимоги:

- визнати протиправним звільнення позивача з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського водопровідно-каналізаційного господарства Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» (далі Олександрійське ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград») за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, проведене наказом № 125-з від 20 вересня 2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 21 вересня 2022 року;

- стягнути з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 вересня 2022 року по день постановлення судового рішення про поновлення на посаді з розрахунку 327,36 грн за кожен день вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн в якості матеріального відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди.

Заявою від 21 жовтня 2022 року позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати протиправним звільнення з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро - Кіровоград» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проведене наказом № 125-з від 20 вересня 2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до ОСОБА_1 » та визнати днем поновлення на посаді 14 вересня 2022 року (а.с. 50 том 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро - Кіровоград». Наказом від 11 січня 2020 року № 4-з її було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач за захистом своїх порушених прав звернулась до суду з відповідним позовом. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у справі №398/450/20 визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено на посаді з 14 січня 2020 року; стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду.

Відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі № 398/450/20 рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно з постановою Верховного Суду від 18 травня 2022 року скасовано постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у частині відмови у задоволенні вимог про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, розподілу судових витрат та залишено в силі рішення суду першої інстанції у зазначеній частині позовних вимог; в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення суду першої інстанції змінено.

Зазначає, що 22 серпня 2022 року нею до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» подано заяву про поновлення на роботі, а 23 серпня 2022 року через канцелярію Олександрійського ВКГ подано заяву уточнення про поновлення на роботі з 14 січня 2020 року. 26 серпня 2022 року їй зателефонувала економіст Олександрійського ВКГ та запросила цього ж дня о тринадцятій годині прибути на підприємство для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі. Прибувши на підприємство у призначений час, позивач була запрошена до кабінету керівника Олександрійського ВКГ, де економістом у присутності головного інженера, юрисконсульта та заступника керівника господарства їй оголошений текст наказу керівника ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 26 серпня 2022 року № 205-к про поновлення її на роботі. При цьому, у зв`язку з реорганізацією на виробництві позивачу запропоновано посаду комірника у Смолінському водопровідно-каналізаційному господарстві, що є дільницею у складі ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Категорично не погодившись з такою пропозицією, а також зі змістом наказу про поновлення на роботі, зокрема, щодо дати поновлення, позивач залишила відповідну відмітку на тексті наказу та повідомила про свій намір звернутися до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання постанови Верховного Суду у справі №398/450/20.

Позивач зауважує, що роботодавцем її не було ознайомлено ані з посадовою інструкцією комірника господарської дільниці, ані з правилами внутрішнього трудового розпорядку, ані з умовами колективного договору. Не було проведено інструктаж по техніці безпеки та протипожежної безпеки, не були видані направлення на проходження обов`язкового щорічного медичного огляду та розпорядження про визначення робочого місця. Підприємством не оформлялись, а позивачем відповідно не підписувались договір про повну матеріальну відповідальність та акт прийомки-передачі господарської дільниці. Також не було зроблено запису у трудовій книжці позивача про її поновлення на роботі, під відповідним записом у особовій справі вона не розписувалась.

29 серпня 2022 року позивач звернулась до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому із заявою про прийняття до примусового виконання двох виконавчих листів, виданих Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 18 серпня 2022 року у справі №398/450/20, щодо негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі та щодо стягнення коштів на її користь з ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Вважає, що у зв`язку з початком процедури примусового виконання судового рішення, починаючи з 30 серпня 2022 року вона не повинна і не могла з юридичної точки зору знаходитись на роботі. Зауважує, що не було жодних проявів розшуку підприємством працівника, який не вийшов на роботу.

У подальшому позивачем було з`ясовано, що у ході примусового виконання виконавчого листа щодо поновлення її на роботі ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було подано до виконавчої служби наступні документи: пояснювальну записку від 02 вересня 2022 року № 1737/21 «Про виконання рішення суду про поновлення на роботі» з доданими до неї двома наказами за 2021 рік: наказ про поновлення на роботі та наказ про скасування поновлення на роботі, а також наказ від 26 серпня 2022 року № 205-к щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді комірника складського господарства з 18 травня 2022 року та наказ № 208-кп «Про внесення змін до наказу від 26 серпня 2022 року № 205-к», у якому відсутній підпис позивача, що має засвідчувати її ознайомлення з текстом документу.

14 серпня 2022 року позивачем знову подана заява до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про поновлення на роботі. Також 14 вересня 2022 року у службі кадрового забезпечення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» позивача під підпис ознайомлено з наказом № 208-кп від 29 серпня 2022 року. Стверджує, що після ознайомлення з наказом юрист підприємства почав вимагати від позивача надання письмових пояснень щодо її відсутності на роботі у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року. На переконання позивача, оскільки її ознайомили з наказом від 29 серпня 2022 року № 208-кп 14 вересня 2022 року, днем поновлення її роботі є саме 14 вересня 2022 року, а тому вимагання пояснень щодо відсутності її на роботі є неправомірним.

Вказує, що 15 вересня 2022 року вийшла на роботу до Олександрійського ВКГ, де керівник господарства, перевіривши зроблений службою кадрового забезпечення запис № 39 у трудовій книжці про поновлення на роботі, визначив їй робоче місце на цей день у роздягальні прибиральниць та повідомив, що у подальшому робоче місце позивача визначено на Березівській водонапірній станції. У період з 15 вересня 2022 року по 20 вересня 2022 року позивач перебувала на визначеному керівником Олександрійського ВКГ робочому місці у підсобному приміщенні Березівської водонапірної станції, проте обов`язків комірника не виконувала.

20 вересня 2022 року керівник Олександрійського ВКГ та юрист господарства ознайомили позивача з наказом від 20 вересня 2022 року № 125-з «По накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення», підставами якого зазначено доповідну керівника господарства від 15 вересня 2022 року №75688 та акти про відсутність на роботі у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року. Від підпису про ознайомлення з наказом позивач відмовилась, у зв`язку з ненаданням на її вимогу документів, які стали підставою для його прийняття. Копію наказу про звільнення з додатками у день звільнення позивач не отримала. Наказ був направлений на адресу позивача рекомендованим листом та отриманий нею 21 вересня 2022 року.

Враховуючи наведене, стверджує, що роботодавцем була порушена процедура звільнення працівника з роботи за прогул, яка передбачає врахування не лише загальних правил звільнення працівників, а також строків, правил та порядку накладення і оголошення дисциплінарних стягнень. Так, відповідачем у протиправний спосіб був доведений до відома позивача наказ від 26 серпня 2022 року № 205-кп на п`ятий день після подання заяви про поновлення на роботі; ознайомлення з наказом проводилось посадовими особами, які за своїми посадовими обов`язками не відносяться до служби кадрового забезпечення; дані особи не були визначені керівником ОКВП «Дніпро-Кіровоград» для виконання ознайомлення. Звертає увагу, що документи, які стали підставою для прийняття наказу про звільнення з роботи, їй так і не були надані. Документально роботодавець не підтвердив факту відсутності її на робочому місці, оскільки останнє, на момент так званого поновлення на роботі, так і не було визначене. Крім того, відповідач не додав до наказу про звільнення доказів з`ясування причин відсутності працівника на роботі, а також доказів належного проведення відповідного службового розслідування.

Акцентує увагу на тому, що її письмові пояснення від 14 вересня 2022 року не отримали правової оцінки власником підприємства; невідомо, яка посадова особа здійснювала оцінку поважності причин відсутності працівника на роботі; неправомірно констатовано про неможливість роботодавця здійснювати організацію трудового та виробничого процесу; не була врахована робота на попередньому місці; накладення дисциплінарного стягнення не було узгоджене з первинною профспілковою організацією ОКВП «Дніпро-Кіровоград»; у день звільнення позивачу не була надана належним чином оформлена трудова книжка, а також табель-розрахунок призначених до виплати сумм.

Викладене, за доводами позову, свідчить про незаконність звільнення, а тому позивач має бути поновлена на роботі з одночасною виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, стверджується, що у зв`язку з незаконним звільненням позивач зазнала душевних страждань, а тому має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, розмір якої оцінює у сумі 20 000,00 грн.

У заяві про доповнення позовної заяви від 30 листопада 2022 року позивач додатково вказує на порушення відповідачем вимог ст. 29 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІV (а.с.122 том 1).

Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що наказом від 25 січня 2021 року № 13 ОСОБА_1 було поновлено на посаді комірника господарчої дільниці в ОВКГ з 14 січня 2020 року на виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у справі № 398/450/20. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі № 398/450/20 рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасовано, у задоволені позову про поновлення на роботі відмовлено.

У зв`язку з цим, наказом від 26 березня 2021 року № 34-з було скасовано наказ від 25 січня 2021 року № 13.

Оскільки постановою Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 398/450/20 постанову апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано та зазначено, що з моменту прийняття постанови Верховним Судом постанова апеляційного суду втрачає законну силу у скасованій частині, 26 серпня 2022 року наказом № 205-кп (із змінами, внесеними наказом від 29 серпня 2022 року № 208-кп) відмінено наказ від 26 березня 2021 року № 34-з «Про скасування наказу про поновлення на роботі» з 18 травня 2022 року та доручено службі кадрового забезпечення в трудовій книжці ОСОБА_1 відмінити запис про її звільнення на підставі наказу від 26 березня 2021 року № 34-з.

На виконання постанови ВС у справі № 398/450/20 та на підставі заяви позивача від 22 серпня 2022 року з уточненою заявою від 23 серпня 2022 року згідно з наказом від 26 серпня 2022 року №205-кп ОСОБА_1 поновлено на посаді комірника господарчої дільниці ОВКГ з 18 травня 2022 року.

На переконання відповідача, оскільки 26 серпня 2022 року позивач була ознайомлена з наказом про поновлення на роботі під особистий підпис, вона цього ж дня мала приступити до виконання роботи комірника господарчої дільниці. Однак, позивач на роботі у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року не з`являлась і ця обставина не пов`язана з поважними причинами. Відсутність позивача на роботі без поважних причин відображена у табелі обліку робочого часу за серпень - вересень 2022 року.

Зауважує, що незгода з датою поновлення на роботі не є перешкою для виконання працівником своїх трудових обов`язків з моменту такого поновлення на роботі, а тому не може вважатися поважною причиною відсутності на робочому місці.

Звертає увагу, що позивач не є членом профспілкової організації.

Наголошує, що роботодавець повністю дотримався визначеного нормами КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення. Так, дисциплінарний проступок у вигляді прогулу було виявлено та зафіксовано роботодавцем; до прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення отримано від позивача письмові пояснення; дотримано строк накладення дисциплінарного стягнення; видано наказ про застосування дисциплінарного стягнення, який доведено до відома працівника. Натомість, позивачем не спростовано факт невиходу на роботу протягом 12 днів поспіль, починаючи з 29 серпня 2022 року, будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності позивача на роботі у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах. Також вказує на відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди (а.с. 66-74 том 1).

У відповіді на відзив позивач зазначає, що описуючи її трудову діяльність на підприємстві з 2007 року по 2021 рік, відповідач не вказує про те, що за вказаний період її звільняли чотири рази, а також не наводить повної інформації щодо тривалості розгляду трудового спору між сторонами у справі № 398/450/20. Відповідачем не надано належної оцінки доводам позову, що у період з 22 серпня 2022 року по 25 серпня 2022 року позивачка приходила до Олександрійського ВКГ в очікуванні поновлення на роботі на підставі поданої нею заяви від 22 серпня 2022 року з урахуванням уточнень від 23 серпня 2022 року. Відповідачем не спростовані викладені у позові обставини щодо ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі «самопроголошеною робочою групою». Вказує на те, що відповідно до наказу від 26 серпня 2022 року №205-кп її поновлено на посаді комірника складського господарства, а згідно з наказом від 29.08.2022 №208-кп на посаді комірника господарчої дільниці, як і в наказі від 25 січня 2021 року №13. Вважає, що керівником служби кадрового забезпечення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» була здійснена службова підробка документів, у зв`язку з тим, що запис №39 до трудової книжки ОСОБА_1 було вчинено цією особою 14 вересня 2022 року, але датою поновлення на роботі зазначено 26 серпня 2022 року на підставі наказу від 29 серпня 2022 року, з яким позивач була ознайомлена лише 14 вересня 2022 року. Також стверджує про неналежне виконання державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького дій щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 серпня 2022 року та постанови про закриття виконавчого провадження від 20 вересня 2022 року. Наполягає на тому, що відповідач свідомо не виконав вимоги трудового законодавства, а твердження останнього про те, що позивач була фактично допущена на робоче місце вважає неправомірним. Обставини ознайомлення позивача з наказом від 26 серпня 2022 року відповідачем викладені з похибками та не відповідають дійсності, а твердження щодо відсутності перешкод у допуску позивача до робочого місця є черговою спробою ввести суд в оману. Позивач виражає сумнів щодо достовірності даних, відображених у табелях робочого часу за серпень, серпень скоригований та вересень 2022 року, копії яких були надані відповідачем до суду, та вказує на недоліки їх змісту. Наполягає на тому, що фіксувавання порушення трудової дисципліни вцілому відбулося з грубим порушенням вимог трудового законодавства; відповідач не надав жодного доказу встановлення її вини, не довів факт того, що позивач залишила робоче місце, яке їй так і не було встановлене. Позивач не погоджується з відзивом також у частині викладених у ньому обставин надання позивачем пояснювальної записки від 14 вересня 2022 року. На переконання позивача, сам факт ненадання їй актів про відсутність працівника на робочому місці свідчить про те, що дані акти були складені після звільнення її з роботи для подання до суду. Відповідач неправомірно доручив директору Олександрійського ВКГ ознайомити позивача з наказом від 20 вересня 2022 року, оскільки той не уповноважений на виконання посадових обов`язків служби кадрового забезпечення. Звертає увагу на те, що відповідно до наказу від 20 вересня 2022 року її звільнено з посади комірника складського господарства, тоді як в актах зазначається про те, що вона була відсутня на робочому місці комірника господарчої дільниці. Відповідач, вказуючи у наказі від 20 вересня 2022 року про те, що через відсутність позивача на підприємстві був зупинений виробничий і трудовий процес, не надає підтвердження цьому факту та не наводить суму спричинених збитків, а також не обґрунтовує, яким чином через відсутність комірника можуть бути зупинені зазначені процеси.

Зазначаючи у відзиві, що позивач не являється членом первинної профспілкової організації, відповідач не врахував, що 29 серпня 2022 року нею було подано заяву про вступ до первинної профспілкової організації ОКВП «Дніпро-Кіровоград» і відмови у задоволенні поданої заяви вона не отримувала.

За підсумком власної оцінки доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, позивач вважає позицію ОКВП «Дніпро-Кіровоград» у даній справі хибною і недоведеною відповідними доказами (а.с. 145-150 том 1).

Крім того, відповідно до поданих до суду першої інстанції заяв від 28 квітня 2023 року та від 19 червня 2023 року позивач вважає надані відповідачем копії штатного розкладу робітників Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» з 26 серпня 2022 року та з 21 вересня 2022 року неналежними доказами у справі, а також стверджує про порушення відповідачем вимог ст. 47 КЗпП України (а.с. 193-196 том 1).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Вирішуючи по суті спір у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 у справі № 398/450/20 та на підставі наказу роботодавця від 26 серпня 2022 року № 205кп позивача було поновлено на роботі на посаді комірника господарчої дільниці ОВКГ з 18 травня 2022 року. У день видачі наказу про поновлення на роботі позивач ознайомилась з його змістом під розпис, а отже, за висновком суду, мала приступити до виконання роботи 26 серпня 2022 року. Про фактичний допуск роботодавцем працівника до виконання посадових обов`язків свідчить відмітка в табелі робочого часу за 26 серпня 2022 року.

Зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, належним чином зафіксоване роботодавцем нез`явлення позивача на роботі протягом повного робочого дня 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 13 вересня 2022 року та 14 вересня 2022, на думку суду, є таким, що не пов`язане з наявністю поважних причин.

На переконання суду, незгода з датою поновлення на роботі жодним чином не перешкоджала позивачу виконувати свої трудові обов`язки з моменту поновлення на роботі. До того ж, позивач не вказувала про наявність будь-яких перешкод з боку відповідача у її допуску до робочого місяця чи про створення перешкод у виконанні нею трудових обов`язків.

Судом зазначено про преюдиційність для даної справи встановленої у рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у справі № 398/450/20 обставини щодо того, що позивач не є членом профспілкової організації. З огляду на викладене, вказується на відсутність потреби у погодженні звільнення позивача з профспілковою організацією.

На переконання суду першої інстанції, відповідач у повному обсязі дотримався вимог законодавства щодо порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Висновку про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов, враховуючи також те, що позивач факт прогулу не спростував, доказів своєї присутності на робочому місті у спірний період не надав; доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності позивача на роботі протягом 12 робочих днів матеріали справи не містять.

Разом з тим, відсутність позивача на роботі без поважних причин підтверджується наявними у справі належними доказами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2023 року скасувати, прийняти нове рішення, яким вимоги позову задовольнити повністю. Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, а також таким, що не відповідає завданню цивільного судочинства. Судом неправильно застосовано норми права до спірних правовідносин, неправильно визначений характер спірних правовідносин, неправильно застосовані висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

З огляду на зміст вступної частини оскаржуваного рішення, скаржниця вважає, що суд першої інстанції неправильно визначився з предметом спору у даній справі.

На думку скаржниці, про неправомірність рішення суду першої інстанції свідчить факт незаконного виконання рішення суду щодо негайного поновлення її на роботі, що у подальшому стало підставою для неправомірних висновків про вчинення нею прогулів.

З підстав, наведених у апеляційній скарзі, зазначає, що судом були проігноровані її численні доводи про те, що спірним є сам факт вчинення нею дисциплінарного проступку.

Акцентує увагу на тому, що дисциплінарне стягнення було застосоване до неї відповідачем без попереднього проведення службового розслідування. Вважає недоведеною свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй порушення трудової дисципліни.

Заперечує висновок суду першої інстанції щодо преюдиційності факту того, що позивач не є членом профспілкової організації, оскільки у справі № 398/450/20 розглядались спірні правовідносини між сторонами станом на момент звільнення позивача у 2020 році. До того ж, судом залишено поза увагою подання позивачем 29 серпня 2022 року заяви про прийняття її у члени профспілки підприємства.

Стверджує, що судом не досліджено належності виконання відповідачем свого обов`язку видати працівнику у день звільнення належно оформлену трудову книжку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи щодо видачі та змісту наказів про поновлення позивача на роботі. Вказує на помилковість твердження скаржниці щодо одночасного накладення двох видів дисциплінарних стягнень. Наполягає на тому, що наведені позивачем причини нез`явлення її не просто на робочому місці, а на роботі у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року, не можуть вважатися поважними. Відповідач підтримав свою позицію щодо недоведеності скаржницею обставин створення їй роботодавцем перешкод у доступі до робочого місця чи перешкод у здійсненні нею своїх трудових обов`язків. Стверджує, що скаржниця не є членом профспілки підприємства. Вказує на безпідставність тверджень скаржниці щодо ненадання судом оцінки ступеню її вини у вчиненому проступку (а.с. 13-19 том 2).

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 16 серпня 2023 року з підстав, що в ній зазначені, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Оскільки недоліки апеляційної скарги були усунуті у встановлений строк, ухвалою апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

31 серпня 2023 року апеляційним судом закінчено підготовчі дії; справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 25 жовтня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У зв`язку з участю головуючого судді Дьомич Л. М. в онлайн-підготовці суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів, що проводилась Національною школою суддів України, судове засідання у справі, призначене на 25 жовтня 2023 року, не відбулось (а.с. 27 том 2).

У встановленому процесуальним законом порядку сторін повідомлено про дату, час та місце призначеного на 06 грудня 2023 року засідання апеляційного суду у даній справі (а.с. 28-32 том 2).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступного.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Як було встановлено судом першої інстанції, у період з 01 квітня 2009 року по 13 січня 2020 року ОСОБА_1 працювала на посаді комірника господарської дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Наказом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 24 грудня 2019 року № 154-з «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з 31 грудня 2019 року із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки у період із 27 грудня 2019 року до 10 січня 2020 року працівник перебувала на лікарняному, наказом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 11 січня 2020 року №4-з внесено зміни до наказу від 24 грудня 2019 року № 154-з та визначено днем звільнення 13 січня 2020 року.

Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у справі № 398/450/20 визнано протиправним звільнення позивача з посади комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ ОКВП «Дніпро-Кіровоград» за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді з 14 січня 2020 року.

15 січня 2021 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області видано у справі № 398/450/20 відповідні виконавчі листи (а.с. 27-28 том 1).

На виконання судового рішення у справі № 398/450/20 наказом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 25 січня 2021 року № 13 відновлено в штатному розписі підприємства посаду комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ, що передбачена на 14 січня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ з 14 січня 2020 року (а.с.77 том 1). Також 25 січня 2021 року у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис про недійсність попереднього запису про звільнення, зазначено про поновлення на попередній роботі (а.с. 16 том 1).

Відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі № 398/450/20 рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року скасовано, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У зв`язку з викладеним, наказом відповідача від 26 березня 2021 року № 34-з скасовано наказ від 25 січня 2021 року № 13 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді комірника господарчої дільниці Олександрійського ВКГ» (а.с. 78 том 1). Відповідний запис за номером 38 від 26 березня 2021 року внесено до трудової книжки позивача (а.с.17 том 1).

Постановою ВС від 18 травня 2022 року у справі № 398/450/20 рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині задоволення вимог про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди і в частині стягнення судового збору за подання позовної заяви та витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції залишено в силі; абзац 4 резолютивної частини рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 січня 2021 року у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладено в редакції постанови; здійснено розподіл судових витрат за подання касаційної скарги та зазначено, що з моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Кропивницького апеляційного суду від 24 березня 2021 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Зважаючи на рішення суду касаційної інстанції у справі № 398/450/20, Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 18 серпня 2022 року були видані відповідні виконавчі листи у справі, які 26 серпня 2022 року отримані позивачем (а.с. 19, 22, 23 том 1).

22 серпня 2022 року позивачем на ім`я в.о. генерального директора ОКВП «Дніпро-Кіровоград» подано заяву про поновлення її на роботі комірником господарчої дільниці Олександрійського ВКГ з 22 серпня 2022 року (а.с. 20 том 1).

Заявою від 23 серпня 2022 року позивач уточнила свою заяву від 22 серпня 2022 року шляхом викладення п. 6 у такій редакції: «Прошу поновити мене на роботі комірником господарчої дільниці Олександрійського ВКГ з 13 січня 2021 року…. (далі за текстом)». Також просила виконувати рішення суду по вже наданим нею до підприємства виконавчим листам від 25 січня 2021 року (а.с. 21 том 1).

Наказом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 26 серпня 2022 року № 205-кп «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » на виконання постанови Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 398/450/20 та заяви ОСОБА_1 від 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 поновлено на посаді комірника складського господарства Олександрійського ВКГ з 18 травня 2022 року (а.с. 25 том 1).

На тексті наказу № 205-кп позивачем 26 серпня 2022 року здійснено запис про ознайомлення, однак, вказано, що підписувати і відповідно отримувати даний наказ вона відмовляється, оскільки неправомірно вказана дата поновлення на роботі 18 травня 2022 року (п.1 наказу). Згідно виконавчих листів, виданих Олександрійським міськрайонним судом від 18 серпня 2022 року дата поновлення на роботі вказана з 14 січня 2020 року, тобто з моменту звільнення з роботи (а.с. 25 том 1).

29 серпня 2022 року відповідачем шляхом видачі наказу № 208-кп «Про внесення змін до наказу від 26 серпня 2022 року № 205-кп» доповнено п.1 наказу від 26 серпня 202 року № 205-кп абзацем наступного змісту: «Відмінити наказ від 26 березня 2021 року № 34-з «Про скасування наказу про поновлення на роботі». Доручено службі кадрового забезпечення в трудовій книжці ОСОБА_1 відмінити запис про її звільнення на підставі наказу від 26 березня № 34-з у відповідності до постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 398/450/20 (а.с. 34 том1).

Наказ від 29 серпня 2022 року № 208-кп містить відмітку про ознайомлення з його змістом позивача 14 вересня 2022 року.

До трудової книжки позивача внесено запис від 26 серпня 2022 року № 39 про скасування наказу від 26 березня 2021 року № 34-з «Про скасування наказу про поновлення на роботі» (а.с.17 том 1).

29 серпня 2022 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» зареєстровано заяву позивача голові первинної профспілкової організації підприємства про прийняття її членом профспілки у зв`язку з відновленням трудових відносин (а.с. 30 том 1).

29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 13 вересня 2022 року та 14 вересня 2022 року посадовими особами Олександрійського ВКГ були складені акти про відсутність ОСОБА_1 у відповідні робочі дні на робочому місці без поважної причини. Акти скріплені підписом особи, яка їх склала та підписами трьох свідків (а.с. 92 - 104 том 1).

Відсутність позивача на роботі у робочі дні за період з 29 серпня 2022 року по 14 вересня 2022 року відображена у витягах з табелів обліку робочого часу складського господарства Олександрійського ВКГ за серпень та вересень 2022 року (а.с. 105-107).

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я керівника ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надані письмові пояснення щодо її відсутності на роботі у період з серпня по 13 вересня 2022 року (а.с. 37 том 1). Зі змісту вказаних пояснень вбачається, зокрема, що свою відсутність на роботі у згаданий період позивач пояснює неправомірними та неузгодженими діями порчадових осіб підприємства, які підготували та погодили, а потім на власний розсуд доводили до її відома наказ від 26 серпня 2022 року № 205-к щодо поновлення на роботі. Вказує, що зазначений наказ вважає повністю неправомірним з наступних підстав: Касаційного цивільного суду взагалі немає; Касаційний цивільний суд не видавав виконавчий лист; не вказана дата подачі заяви ОСОБА_1 про поновлення заява подана 22 серпня 2022 року, а з наказом ознайомили 26 серпня 2022 року; дата поновлення на роботі вказана неправильно не з 18 травня 2022 року, а з 14 січня 2020 року поновлення; відсутній пункт посилання на проведення службою кадрового забезпечення ознайомлення працівника з наказом та внесення запису у трудову книжку, особову справу під підпис для обов`язкового ознайомлення з записом; у наказі не визначено робочого місця; відсутній пункт щодо поновлення посади комірника у штатному розкладі підприємства. Також зазначає, що враховуючи перелічені нею фактори, факт непрофесійного виконання та підготовки наказу від 26 серпня 2022 року № 205-к та факт неознайомлення у законний спосіб з наказом від 29 серпня 2022 року №208-к, про який дізналася лише 14 вересня 2022 року, вважає необґрунтованою та некоректною вимогу пояснювати поважність чи неповажність причин відсутності її на роботі; причина поважна незгода з неправомірним наказом від 26 серпня 2022 року № 205-к.

20 вересня 2022 року відповідальними посадовими особами ОКВП «Дніпро-Кіровоград» затверджено та погоджено службову записку директора Олександрійського ВКГ № 75688 щодо звільнення комірника господарської дільниці господарства ОСОБА_1 згідно п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України за відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 13 вересня 2022 року, 14 вересня 2022 року (а.с. 91 том 1).

Службова записка містить інформацію про те, що позивач не є членом первинної профспілкої організації.

Відповідно до наказу в.о. генерального директора ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 20 вересня 2022 року № 125-з «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до ОСОБА_1 » застосовано до ОСОБА_1 , комірника складського господарства Олександрійського ВКГ, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення; звільнено ОСОБА_1 , комірника складського господарства Олександрійського ВКГ, 20 вересня 2022 року за прогул без поважних причин на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підстави: службова записка директора Олександрійського ВКГ Онищенка О.Ю. від 15 вересня 2022 року № 75688; акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі від 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 13 вересня 2022 року; пояснювальна ОСОБА_1 від 14 вересня 2022 року (а.с. 110 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

У відповідності до ст.ст. 2, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах диспозитивності. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи дану справу за поданою позивачем апеляційною скаргою, апеляційний суд виходить з того, що метою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у даній справі є захист трудових прав, які вона вважає порушеними, у зв`язку з незаконним звільненням на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу відповідача від 20 вересня 2022 року, позивача за прогул без поважних причин у робочі дні за період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, саме викладені обставини підлягають встановленню судом для вирішення питання про законність звільнення працівника з роботи за прогул. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Тому для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення суд повинен відібрати лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

Враховуючи наведене, колегією суддів не беруться до уваги доводи скаржниці щодо обставин, які з огляду на предмет та підстави позову, не підлягають встановленню у даній справі.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ст.147 КЗпП України).

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власникабо уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як було зазначено вище, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться судом на підставі з`ясування обставин його вчинення працівником.

Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року у справі № 591/4894/15а зазначив, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України). Поновлення незаконно звільненого працівника на роботі відбувається шляхом видання відповідною посадовою особою розпорядчого документа про поновлення працівника на роботі з дати звільнення, оскільки наказом про поновлення на роботі анулюється наказ про звільнення працівника.

За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 398/450/20 ОКВП «Дніпро-Кіровоград» 26 серпня 2022 року видано наказ № 205-кп, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді комірника складського господарства Олександрійського ВКГ.

Зі змістом зазначеного наказу скаржницю було ознайомлено 26 серпня 2022 року і її непогодження з обставнами ознайомлення та змістом наказу цього факту не спростовують.

У даній справі також встановлено, що роботодавцем було зафіксовано факт відсутності позивача на роботі 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року та 13 вересня 2022 року.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи скаржниці щодо недоліків форми документів, якими роботодавцем було зафіксовано факт прогулу, оскільки свою відсутність на роботі у спірний період позивач не заперечує. Відсутність пояснює незгоду з датою поновлення на роботі, тобто вказує що мала бути поновлена з 14 січня 2020 року.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана.

Законодавство не містить вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається, виходячи з конкретних обставин. Поважними причинами мають бути об`єктивні обставини, які безумовно перешкоджали працівнику з`явитися на роботу і не могли бути ним усунуті.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.149 КЗпП України).

У даній справі встановлено, що відповідно до відібраних у позивача письмових пояснень від 14 вересня 2022 року, причиною її відсутності на роботі 29 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 01 вересня 2022 року, 02 вересня 2022 року, 05 вересня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 09 вересня 2022 року, 12 вересня 2022 року та 13 вересня 2022 року є факт непогодження ОСОБА_1 зі змістом наказу від 26 серпня 2022 року № 205-кп.

Як правильно вказав суд першої інстанції, зазначена обставина, вочевидь, не може бути визнана поважною причиною відсутності працівника на роботі.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/6744/21 зазначено, що робоче місце працівника - це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників. Трудова діяльність працівника може здійснюватися (а відповідно його робоче місце може знаходиться) безпосередньо на підприємстві (фіксоване робоче місце) або в межах іншого територіального простору, який використовує працівник для виконання трудових обов`язків.

З викладених підстав, доводи скаржниці про те, що у наказі про поновлення на роботі роботодавцем не було визначене її робоче місце не заслуговують на увагу. До того ж, як зазначає сама скаржниця, таке робоче місце було визначене керівником Олександрійського ВКГ у перший день її фактичного виходу на роботу.

Обставин створення роботодавцем перешкод у доступі скаржниці до роботи чи перешкод у здійсненні нею своїх трудових обов`язків у даній справі встановлено не було.

Таким чином, зафіксувавши факт порушення працівником трудової дисципліни та з`ясувавши відсутність поважних причин тривалої відсутності позивача на роботі шляхом відібрання відповідних письмових пояснень, наказом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» від 20 вересня 2022 року № 125-з до ОСОБА_1 правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Зважаючи на фактичні обставини, встановлені у даній справі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо дотримання ОКВП «Дніпро-Кіровоград» порядку застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул.

Щодо тверджень скаржниці про те, що її звільнення є неправомірним, оскільки відбулось без погодження профспілки, членом якої себе вважає на підставі поданої заяви від 29 серпня 2022 року, колегія суддів виходить з того, що 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст.ст.43, 44 Конституції України, зокрема, на період дії воєнного стану не застосовуються норми ст.43 КЗпП України, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів (ст. 5 Закону № 2136-IX). Обставина подачі заяви про вступ до профкому працівником, ознаки членства не набуло.

Крім того, колегією суддів враховано, що зазначення відповідачем у наказі про поновлення на роботі місця роботи позивача - складське господарство Олександрійського ВКГ на спірні правовідносини не впливає та і не змінює їх правових наслідків, точно так же як і не змінює первісно вказано дату з якої підлягає поновленню позивач. Ця спірна обставина не вирішується шляхом невиходу на роботу, тим більше, що в подальшому роботодавець вніс зміни в наказ. Позивач дійсно мала бути поновлена саме з часу незаконного звільнення. Так як накази про поновлення позивача на роботі видавалися неодноразово, відповідач у спосіб, як він визначив, виконав постанову ВС щодо дати поновлення, однак в будь-якому випадку трудові відносини сторін відновилися.

Щодо наказу про поновлення, яке відбулося не за аналогічних умов, з яких звільнена позивач. Відповідно до приміток 2 Додатку В «Похідні слова до професій (професійних назв робіт)» Національного класифікатора України «Класифікатор професій» ДК 003:2010 передбачається можливість розширити назву професії за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.

Зміна істотних умов праці, відповідно до ст. 32 КЗпПУ включає зміну системи та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших.

Оскільки позивача поновлено на посаді комірника, зміни істотних умов трудового договору не відбулося.

Відповідно до законодавства переміщення в інший структурний підрозділ за умови збереження попередньої трудової функції не є переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника (ч. 2 ст. 32 КЗпПУ)

Аналогічну правову позицію наводить Верховний Суд у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 501/2693/15 та від 29 червня 2022 року у справі № 357/1279/21.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржниці та їх відображення у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, її аргументи, що стосуються предмету та підстав пред`явленого позову, були почуті та враховані.

Доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання.

Таким чином, визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні. За викладеного, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що визначені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, подану у даній справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 липня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко