Ухвала

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 598/2190/18

провадження № 61-680вно23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Романовоселівська сільська рада Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області Джула Оксана Максимівна ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заявуОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області Джула Оксана Максимівна, про визнання права власності на майно,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, в якому просила:

визнати незаконним рішення виконкому Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області «Про оформлення права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 » від 21 липня 2000 року № 54 про право власності ОСОБА_5 ;

визнати недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на цілий житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , видане 16 січня 2001 року;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину ВКВ № 398831 від 08 листопада 2007 року видане Збаразькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 1773 ОСОБА_4 на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 ;

визнати недійсним договір дарування від 30 грудня 2015 року житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0272, посвідчений приватним нотаріусом Джулою О. М.;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 376 від 02 лютого 2018 року житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Джулою О. М.;

скасувати рішення приватного нотаріуса Джули О. М. від 02 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39487635, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цілий житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 378 від 02 лютого 2018 року земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0272, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Джулою О. М.;

скасувати рішення приватного нотаріуса Джули О. М. від 02 лютого 2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39487293, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:002:0272;

визнати за позивачем право власності на 1/4 частку житлового будинку і земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 0,25 га, кадастровий номер :02:002:0272.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2019 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в частині позовних вимог до ОСОБА_4 закрито в зв`язку з її смертю.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

позивачем доведено, що було порушено її право власності на частку у майні колгоспного двору. Однак, у задоволенні позову позивача належить відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності;

позивач раніше могла дізнатись про порушення її прав, але до суду в період з 2000 року, тобто з часу прийняття рішення про оформлення права власності на житловий будинок за її батьком ОСОБА_5 , за їх захистом не зверталась протягом 18 років і нею не доведено, що вона раніше не могла дізнатись про порушення своїх прав. Права позивача на частку у майні колгоспного двору були порушені ще рішенням сільської ради у 2000 році, однак, вона звернулась до суду поза межами строку, встановленого статтею 257 ЦК України, а саме, 08 листопада 2018 року, відповідачами до ухвалення рішення заявлено про пропуск позивачем позовної давності;

оскільки по первинних позовних вимогах позовна давність пропущена, то не підлягають і задоволенню позовні вимоги про визнання недійсними договорів дарування від 30 грудня 2015 року та купівлі продажу від 02 лютого 2018 року і їх державної реєстрації;

визнання права власності позивача на обов`язкову частку у спадковому майні в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись виключно у випадках, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та за умови відмови нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії, а саме, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому у визнанні за позивачем права власності в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину не зверталась.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Резолютивну частину рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2020 року залишено без змін, змінено мотивувальну частину.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними;

позовні вимоги позивача про визнання недійсним правочинів щодо відчуження спірного майна обґрунтовані з посиланням на положення законодавства, яке визначає підстави та правові наслідки недійсності правочину;

у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позивач як власник наділена правом витребувати своє майно від добросовісного набувача без визнання недійсними за рішенням суду рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, правочинів щодо спірного майна.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 липня 2020 року скасовано.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 лютого 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що:

встановивши, що спірне домоволодіння відносилось до колгоспного двору, станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали п`ятеро осіб, в тому числі позивач ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Романовоселівської сільської ради № 54 від 21 липня 2000 року ОСОБА_5 видано свідоцтво на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції зробив вірний висновок, що оспорюваним рішенням сільської ради порушено права позивача на належну їй 1/5 частку спірного майна;

відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним рішення виконкому Романовоселівської сільської ради та визнання недійсним свідоцтво про право власності від 16 січня 2001 року, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, проте пропущена позовна давність, про що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали до суду письмові заяви. Водночас, статтею 80 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що закінчення позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску позовної давності, порушене право підлягає захистові;

враховуючи, що позивач із заявою про поновлення позовної давності до суду не зверталася, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв`язку зі спливом позовної давності, однак, помилився з мотивами відмови;

позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи, а отже вона мала право на обов`язкову частку в порядку спадкування після смерті її батька, тому позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину є обґрунтованими;

у справі, що переглядається, позивач просила визнати за нею право власності на 1/4 частку спірного житлового будинку. Апеляційний суд зробив помилковий висновок про те, що визнання права власності на майно не є ефективним способом захисту порушеного права, та що позивач як власник наділена правом витребувати своє майно від добросовісного набувача без визнання недійсним за рішенням суду рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, правочинів щодо спірного майна, оскільки витребувати можна індивідуально визначену річ, а не частку в праві спільної часткової власності;

суди встановили, що позивач після смерті батька спадщину прийняла, оскільки на час його смерті проживала та була зареєстрована разом із ним, отже не була позбавлена можливості дізнатися про оформлення у 2007 році відповідачем спадкових прав на спірний житловий будинок, однак за захистом своїх порушених або невизнаних прав тривалий час не зверталася. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили застосувати наслідки пропуску позовної давності. Таким чином, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності позивача на обов`язкову частку у спадковому майні;

оскільки позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію є похідними, вони також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

У січні 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року з підстав наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Заява мотивована тим, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки дарувальник ОСОБА_4 була сліпою, недієздатною, вона не впізнавала рідних, знайомих. Договори дарування були укладені 20 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без свідків. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 стало відомо про нововиявлені обставини.

13 лютого 2023 року, 06 березня 2023 року, 08 травня 2023 року, 19 травня 2023 року ОСОБА_1 подала заяви-пояснення.

Аргументи інших учасників справи

У березні 2023 року ОСОБА_3 подала відзив за підписом представника ОСОБА_6 , у якому просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Відзив мотивований тим, що:

твердження позивача стосовно того, що ОСОБА_4 на момент укладення договорів дарування була сліпою та недієздатною не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Дані обставини не зазначалися як підстави позову про визнання права власності на майно;

медична документація була надана ОСОБА_1 медичними робітниками неправомірно, отже, докази є недопустимими;

у ОСОБА_1 відсутні підстави для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Нововиявлених обставин немає, а навіть якщо погодитися з позицією ОСОБА_1 про їх наявність, то вони поза розумним сумнівом мали стати відомими їй раніше, а саме, з 2010 року по 2015 рік;

долучені ОСОБА_1 до заяви додатки вже оцінювалися судом безпосередньо або встановлювалися та оцінювалися обставини, які вказані додатки засвідчують.

У березні 2023 року ОСОБА_3 подала пояснення, у яких зазначила, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування її мати ОСОБА_4 була психічно здорова і ще бачила в окулярах.

У березні 2023 року ОСОБА_2 подала відзив за підписом представника ОСОБА_6 , у якому просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року.

Відзив мотивований тим, що:

договори купівлі-продажу від 02 лютого 2018 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , були предметом розгляду даної справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, тому вказані обставини не є нововиявленими, до того ж, у сторін договору та приватного нотаріуса, який його посвідчував, відсутній обов`язок вчиняти вказаний правочин в присутності свідків;

твердження ОСОБА_1 про незрячість, недієздатність ОСОБА_4 та необхідність двох свідків при посвідченні договору дарування є нічим іншим, як зловживанням процесуальним правом та введенням суду в оману. Такі твердження не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, більше того, дані обставини не зазначалися як підстава звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно;

долучені ОСОБА_1 додатки вже оцінювалися судом безпосередньо або встановлювалися та оцінювалися обставини, які вказані додатки засвідчують;

ОСОБА_1 не надано жодних доказів наявності нововиявлених обставин, навіть якщо виходити з її позиції, що ОСОБА_4 на момент вчинення спірних правочинів мала проблеми із зором та хворіла, виникає запитання, чому її дочка про це дізналася через 13 років. ОСОБА_1 не надано жодних доказів реального виявлення нових обставин, які мають значення для даної справи, як і не надано доказів про те, що їй про хвороби матері не було відомо в той проміжок часу, коли за її твердженнями, вони мали місце. ОСОБА_1 не довела факту, що не мала можливості надати суду доказів обставин, які вона вважає нововиявленими, до закінчення судового розгляду, як і не довела реальності та ґрунтовності цих обставин;

У квітні 2023 року Приватний нотаріус Збаразького нотаріального округу Джула О. М. подала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами.

Відзив мотивований тим, що:

жодних психічних розладів у ОСОБА_4 на момент вчинення правочину не було, що підтверджується медичною документацією;

на момент укладення оспорюваних договорів ОСОБА_4 була здоровою та дієздатною, жодних візуальних та поведінкових ознак того, що дарувальник сліпа (незряча) не було виявлено;

оспорювані договори були предметом розгляду даної справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Тому, вказані обставини не є нововиявленими, крім того у сторін договору та приватного нотаріуса, який його посвідчував відсутній обов`язок вчиняти вказаний правочин в присутності свідків;

ОСОБА_1 не наведено жодної нововиявленої обставини, яка не була їй відома на момент розгляду справи в першій, апеляційній та касаційній інстанції, проте мала чи має істотне значення для справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2023 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі № 598/2190/18, витребувано справу з суду першої інстанції, справу призначено до судового розгляду.

У травні 2023 року справа № 598/2190/18 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною другою статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , а саме те, що на момент укладення оспорюваних договорів дарування ОСОБА_4 була сліпою та недієздатною, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. Тому у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами необхідно відмовити, постанову Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року залишити в силі.

Керуючись статтями 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Романовоселівської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Збаразького районного нотаріального округу Тернопільської області Джула Оксана Максимівна, про визнання права власності на майно відмовити.

Постанову Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук