КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач: Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у складі судді Фролової І.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернулася у суд із позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» про захист прав споживачів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2023 позовну заяву було залишено без руху, з підстав відсутності обґрунтованих розрахунків сум, що підлягають стягненню з відповідача й вказав, що у разі усунення недоліків позивачу необхідно надати виправлену позовну заяву разом із копіями відповідно до кількості учасників справи.

22.06.2023 позивачем на усунення недоліків безпосередньо до суду подано позовну заяву з відповідними додатками.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2023 заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, з посиланням на те, що останній подавши позов в електронній формі, в подальшому усі наступні документи мав би подавати у відповідності до ч. 9 ст. 43 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги за змістом зазначено, що суд не здійснив перевірку щодо усунення недоліків, після залишення позову без руху та з формальних підстав, пославшись на невідповідність способу подання документів, позбавив позивача правомірних очікувань на доступ до суду.

Вказано, що ч. 9 ст. 43 ЦПК України не містить саме зобов`язального характеру, для опису імперативної поведінки учасника судового розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на те, що позивач не усунув недоліки у визначений ЦПК України спосіб, а тому ухвала суду є законною та не підлягає скасуванню.

Вказує, що на виконання ухвали суду, позивач в супереч вимогам ч. 9 ст. 43 ЦПК України не подав клопотання про надання дозволу на подання документів в письмовій формі.

При цьому вказує, що позивач зловживає процесуальними правами, оскільки ним фактично подано 4 ідентичні позови з однаковими вимогами.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (перше речення абзацу десятого пункту 9 мотивувальної частини рішення суду від 30 січня 2003року № 3-рп/2003).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 2 ст. 2 ЦПК України зазначеної статті вказано, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Убачається, що позивач, звернувся до районного суду з позовом через підсистему «Електронний суд», який був залишений без руху з підстав відсутності обґрунтованих розрахунків сум, що підлягають стягненню з відповідача.

22.06.2023 заявник надав виправлену апеляційну скаргу в паперовому вигляді з доказами її надсилання відповідачу, однак зважаючи на не виконання вимог ч. 9 ст. 43 ЦПК України, районний суд повернув позов ОСОБА_2 .

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне.

Так, ч. 9 ст. 43 ЦПК України, передбачено, що якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Отже, суд вважав, що заявник повинен був усунути недоліки в електронній формі через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" або звернутися до суду з відповідним клопотанням щодо надання дозволу на усунення недоліків в паперовому вигляді, та відповідно усунути недоліки в паперовому вигляді.

При цьому, залишаючи без руху позов, суд вказав, що у разі усуненні недоліків, позивачу необхідно надати позовну заяву разом із копіями, відповідно до кількості учасників справи.

Разом з тим, відповідно до частин 5-7 ст. 43 ЦПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Встановлено, що скаржником було надано докази про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у відповідача та відповідно направлено йому позовну заяву.

Таким чином, районний суд зобов`язавши позивача надати позов з відповідними копіями для інших учасників, не роз`яснив порядок усунення недоліків у відповідності до ч. 9 ст. 43 ЦПК України, не врахував наявність у відповідача Електронного кабінету ЄСІТС та того, що таке направлення йому має бути здійснено у відповідності до ч. 7 ст. 43 ЦПК України, а не через подачу позову копії до суду.

Позивачем же в свою чергу виконано вимоги ухвали та надано позов на усунення недоліків у відповідності до вимог ухвали від 06.06.2023, який судом не перевірено та не зазначено, що вжиті ОСОБА_1 заходи не свідчать про виконання вимог суду, а з формальних, тобто невідповідності способу подання підстав, повернуто позов.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави, передбачені процесуальним законом для визнання позовної заяви неподаною й її повернення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Допущені районним судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, а тому оскаржувана ухвала в силу вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: