УХВАЛА

18 грудня2023 року

м. Київ

справа № 2-2830/10

провадження № 61-17218ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо скасування постанов приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату та про арешт коштів на банківському рахунку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо скасування постанов приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату та про арешт коштів на банківському рахунку.

УхвалоюФранківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2021 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. звернувся до суду із заявою про вирішення питання щодо судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

УхвалоюФранківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року заяву представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвоката Гриніва Т. В. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

ПостановоюЛьвівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті ухвалу суду залишено без змін.

28 листопада2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвоката Гриніва Т. В. про ухвалення додаткового рішення. Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права та не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Зазначені положення кореспондують положенням статті 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у суді першої інстанції при розгляді скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. правову допомогу приватному виконавцю надавав адвокат Гринів Т. В., на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги № 70/1 від 01 жовтня 2021 року , акт приймання-передачі наданих послуг до зазначеного договору від 08 грудня 2021 року. Протягом п`яти днів після постановлення ухвали Франківського районного суду м. Львова від

07 грудня 2021 року, представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат у розмірі 10 000 грн.

Встановивши фактичний обсяг наданих приватному виконавцю послуг адвокатом Гринівом Т. В., попередній розрахунок витрат, а також критерії необхідності, реальності наданих послуг та розумності їх вартості, суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір судових витрат на правову допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим і співмірним буде відшкодування на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, не свідчать про те, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь приватного виконавця у цій справі, суд апеляційної інстанції порушив критерії обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності адвокатських витрат.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами положень статей 137, 141 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 10 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича щодо скасування постанов приватного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження, про звернення стягнення на заробітну плату та про арешт коштів на банківському рахунку - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович