Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9177/19 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Григорусь Н.Й.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/9177/19 за позовом приватного підприємства «КВЖРЕП №8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ПП «КВЖРЕП №8» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 2295,90 грн та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач зареєстрований, проживає та є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач, мешкаючи за вказаною адресою, користується послугами з управління багатоквартирним будинком, які надає ПП «КВЖРЕП №8», та отримує пільгу в розмірі 50% як ветеран військової служби. Зазначає, що від наданих послуг ОСОБА_1 не відмовлявся. Стверджує, що відповідач знаходиться в договірних зобов`язаннях з позивачем, що підтверджується договором №5-38 від 10.06.2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Вказує, що планова ціна послуги з управління багатоквартирним будинком в житловому будинку АДРЕСА_1 визначена за результатами конкурсу на рівні ціни, запропонованій в конкурсній документації переможцем конкурсу ПП «КВЖРЕП №8», та становить 4,44 грн./кв.м. заг. площі. Стверджує, що сума нарахування в червні 2018 року складає 212,88 грн., що розрахована за період з 10.06.2018 по 30.06.2018 з дати укладення договору на надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Вказує, що в діючих до 01.02.2019 цінах на послуги з управління багатоквартирними будинками запланована мінімальна заробітна плата на рівні 3 723,00 грн та прожитковий мінімум для працездатних осіб 1 762,00 грн. Зазначає, що з 01.02.2019 в житлових будинках, які обслуговує підприємство, запроваджено нові ціни з управління багатоквартирними будинками у зв`язку з тим, що з 01.01.2019 Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 введена мінімальна заробітна плата у розмірі 4 173,00 грн та новий прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 921,00 грн. Стверджує, що законодавче підвищення мінімальної заробітної плати призвело з 01.01.2019 до суттєвого підвищення фонду оплати праці та збитків підприємства, оскільки позивач із січня 2019 року вимушений проводити доплати своїм працівникам за виконану місячну норму праці до рівня мінімальної заробітної плати 4 173,00 грн.

Зазначає, що ПП «КВЖРЕП №8» відповідно до п. 12 договору №5-38 від 10.06.2018 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 провело коригування ціни відповідно до нових рівнів законодавчо встановлених: мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказує, що з 10.06.2018 по теперішній час відповідач не сплачує кошти за отримані послуги та має заборгованість станом на 01.06.2019 за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 2 295,90 грн. Стверджує, що ПП «КВЖРЕП №8» проводились поточні ремонти внутрішньо будинкових мереж водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання згідно планів та заявок мешканців, щоденно прибиралися та прибираються під`їзди та прибудинкова територія. Разом з тим, стверджує, що ОСОБА_1 на попередження не реагує, хоча продовжує отримувати послуги, які надавались та надаються якісно, вчасно та в повному обсязі, від наданих послуг не відмовляється. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2023 року позов ПП «КВЖРЕП №8» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПП «КВЖРЕП №8» заборгованість за надані послуги в сумі 2 295 грн 90 коп та судовий збір в сумі 1 921 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позовна заява ПП «КВЖРЕП №8» була подана з порушенням вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Зазначає, що договір №5-38 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком був укладений 29.05.2018, проте на цей час у нього був укладений договір з «ВЖРЕП №15», якому в травні 2018 року та в червні 2018 року оплачував послуги з управління будинком. Стверджує, що в період травня 2018 року ще діяв ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та реалізувався постановою КМУ від 20 травня 2009 року, яка втратила чинність з прийняттям постанови КМУ №712 від 05.09.2018, якою було затверджено типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вважає, що договір №5-38 від 29.05.2018 не може бути втілений у життя, оскільки постанова, якою затверджено типовий договір набрала чинності 05.09.2018. Зазначає, що договір №5-38 датований 10 червня 2018 року, проте процедура передачі документів з КП «ВЖРЕП №15» до ПП «ВЖРЕП №8» здійснювалася з 29.05.2018 по 11.06.2018. Стверджує, що договору №5-38 ні він, ні його дружина, яка є співвласником будинку не отримували.

Зазначає, що в матеріалах справи наявні докази про існування заборгованості за ГВП (гаряче водопостачання), проте стверджує, що гарячої води у будинку немає. Вказує, що з травня 2018 року він не користується послугами по будинку, а тому має право на перерахунок. Вважає, невірним посилання суду першої інстанції про те, що він не повідомляв позивача про свою відсутність і не проживання у квартирі. Зазначає, що у розрахунок заборгованості не враховано його пільгові кошти ветерана військові служби. Стверджує, що про виїзд з квартири він повідомляв старшого/уповноваженого будинку ОСОБА_2 . Зазначає, що позивач з 2019 року без рішення загальних зборів співвласників будинку ввів самоправний кошторис у розмірі 5,19 грн., а тому заборгованість за надані послуги не підлягала оплаті за період з місяця її появи до червня 2019 року. Вказує, що позивач не якісно надає послуги, про що матеріали справи містять відповідні докази. Стверджує, що судом першої інстанції взято до уваги лише докази надані позивачем, чим порушено вимоги ст. ст. 2, 10, 12 ЦПК України та ст. 8 Конституції України. Вважає, що суд першої інстанції не вірно послався на правову позицію Верховного Суду. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

05 грудня 2023 року на адресу суду від представника ПП «КВЖРЕП №8» - Кудака А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2023 без змін. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що відповідно до інформації про юридичну особу в ЄДРПОУ повна назва позивача приватне підприємство «КВЖРЕП №8». Зазначає, що договір про управління житловим будинком №5-38 від 29 травня 2018 року є дійсним, недійсність якого позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також під час розгляду інших справ за позовом ОСОБА_1 не доведено. Стверджує, що в повідомленнях про оплату послуг містилася строка «плата за гаряче водопостачання», проте розмір нарахування за дану послугу становив 0,00 грн. Зазначає, що такої підстави для перерахунку вартості послуг з управління багатоквартирним будинком як відсутність за місцем проживання не передбачена Порядком здійснення перерахунку вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за період її ненадання, надання невідповідної якості. Вказує, що послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою, а не комунальною послугою, а тому на неї не поширюється положення п.6 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із заявою про відсутність за місцем проживання. Вказує, що зміна вартості послуги з управління багатоквартирним будинком була зумовлена виконанням вимог ЗУ «Про державний бюджет» в частині збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Стверджує, що відповідачем не доведено ненадання позивачем неякісних послуг. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5, 90, том 1).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.05.2018 №549 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», приватне підприємство «КВЖРЕП №8» призначено управителем багатоквартирних будинків по об`єкту конкурсу (група будинків) №5 (а. с. 10, том 1).

До вищевказаного переліку житлових будинків, а саме до об`єкту конкурсу (групи будинку) №5 за порядковим номером 38 організатором конкурсу було включено багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки на момент затвердження такого переліку (04 квітня 2018 року) його співвласниками не було створено об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, а також ними не направлялися протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку про обрання управителя даним багатоквартирним будинком, що передбачено Порядком зберігання протоколів зборів співвласників багатоквартирного будинку та розміщення інформації про рішення, прийняті такими зборами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року №109 (Наказ управління житлового господарства Житомирської міської ради від 04 квітня 2018 року №15-В «Про затвердження переліку об`єктів конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків» затверджено перелік об`єктів конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків»).

Дані обставини встановлені Житомирським апеляційним судом у справі №295/11735/19 (постанова від 06.06.2022) за позовом ОСОБА_1 до ПП «КВЖРЕП №8», виконавчого комітету Житомирської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Управління житлового господарства Житомирської міської ради, Кабінету Міністрів України про визнання відсутності договірних відносин з відповідачем, визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №548 від 25.05.2018 затверджено типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком згідно з додатком (а. с. 48, том 2).

За змістом договору від 29 травня 2018 року №5-38 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між ПП «КВЖРЕП №8» як управителем та від імені співвласників в.о. начальника управління житлового господарства Житомирської міської ради Оніщенком А.А., ПП «КВЖРЕП №8» зобов`язалося надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а співвласники зобов`язалися оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору (а. с. 7, том 1).

Список Співвласників і загальна площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності, станом на дату укладення договору, зазначаються у додатку 1 до договору, що формується попереднім виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управителем, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, іншою організацією та є невід`ємною його частиною.

Згідно з додатком №1 до договору №5-38 від 29.05.2018 співвласником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 (а. с. 205, том. 1).

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , згідно якого станом на 01 червня 2019 року рахується заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 2 295 грн 90 коп. (а.с. 6, том 1).

Також, матеріали справи містять документацію ПП «КВЖРЕП №8» на підтвердження обсягу фактично наданих послуг та виконаних робіт.

Матеріли справи також містять відомості звернення ОСОБА_1 до голови Житомирської міської ради, прокуратури м. Житомира, Антимонопольного комітету України про скоєння злочину щодо передання будинку АДРЕСА_1 на обслуговування ПП «КВЖРЕП №8», скарги на неправомірні дії посадових осіб ПП «КВЖРЕП №8», а також акти-претензії про неналежне обслуговування будинку.

Крім того встановлено, що згідно довідок обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Зелений гай» №26, 27 від 27 липня 2018 року та від 23.08.2019 вбачається, що ОСОБА_1 протягом весни, літа та осені 2018 року проживав в своєму дачному будинку за адресою: АДРЕСА_4 вказаного кооперативу (а. с. 121, 150, том 1).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог ПП «КВЖРЕП №8».

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, з якою кореспондується частина 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018).

Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

У справі, що переглядається, будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач у період з червня 2018 року по червень 2019 року фактично не споживав надані позивачем послуги, матеріали справи не містять.

Посилання заявника на п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якого споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг, є необґрунтованим, оскільки вказана норма закону стосується лише комунальних послуг, до яких входять послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами, у свою чергу послуга з управління багатоквартирним будинком є житловою послугою, а тому на неї не поширюються вимоги п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відтак, надані довідки обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Зелений гай» №26, 27 від 27 липня 2018 року та від 23.08.2019, згідно яких ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною, протягом весни, літа та осені 2018 року проживав в своєму дачному будинку за адресою: АДРЕСА_4 вказаного кооперативу не є підтвердженням факту не споживання послуг з управління багатоквартирним будинком та підставою для перерахунку розміру заборгованості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 із заявою до ПП «КВЖРЕП №8» про не проживання у квартирі АДРЕСА_3 на час існування спірних правовідносин та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний період, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою у м. Житомирі.

Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперевність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 20.11.2019 у справі №640/18143/16-ц, факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги, що, у свою чергу, є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України, повинен бути зафіксований належним чином.

Зокрема, ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.

Крім того, нормою ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII встановлено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі визначений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року №70 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі». У цьому Порядку вказано, що у разі надходження актів-претензій від споживачів про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення, проводиться перерахунок протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії).

При цьому, у своїй постанові від 07.02.2018 у справі №521/6969/15-ц, Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надані позивачем акти-претензії про неналежне надання або ненадання послуг, що містяться в матеріалах справи не підтверджують ненадання або неповне надання послуг саме тоді, коли настала їх необхідність.

Більш того, колегія суддів вважає, що вищевказані акти-претензії не відповідають формі та змісту, що чітко встановлені нормами чинного законодавства, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 викликав представника ПП «КВЖРЕП №8» для складання актів-претензій щодо ненадання, або надання не в повному обсязі, неналежної якості комунальних послуг. Від тих послуг, що отримував разом з іншими мешканцями будинку, ОСОБА_1 також не відмовлявся.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено факту ненадання ПП «КВЖРЕП №8» житлово-комунальних послуг або надання їх не в повному обсязі.

Крім того, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач оспорював тарифи, на підставі яких обраховувалась вартість послуг, а правомірність вказаних тарифів, у свою чергу, не є предметом даного спору.

Будь-яких доказів, які б підтверджували належне та своєчасне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором, матеріали справи не містять.

Натомість, згідно з квитанції від 13.06.2019 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 2295,90 грн за період з червня 2018 року по червень 2019 року.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем доведено факт надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , у тому числі до належного відповідачу житлового приміщення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у сумі 2295,90 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявник у період з травня 2018 по червень 2018 року сплачував послуги з управління будинком КВЖРЕП №15 на підставі типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 06.09.2013 є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з управління багатоквартирним будинком, порушення строків їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, зробив правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 2295,90 грн за період з червня 2018 року по червень 2019 року.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу заявлений представником ПП «КВЖРЕП №8» - Кудаком А.М. у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до роз`яснень п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ПП «КВЖРЕП №8» - Кудаком А.М. заявлено про стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції у сумі 3000 грн.

На підтвердження понесених витрат представником ПП «КВЖРЕП №8» - Кудаком А.М. надано: договір про надання професійної правничої допомоги від 04.12.2023, укладеного між адвокатом Кудак А.М. та ПП «КВЖРЕП №8», платіжну інструкцію №1150 про оплату наданої професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн., акт наданих послуг від 05.12.2023, зі змісту якого вбачається, що ПП «КВЖРЕП №8» надано наступну правову допомогу: аналіз та вивчення апеляційної скарги - 1 год.; вивчення судової практики 1 год.; надання усної та письмової правової інформації, консультацій та роз`яснень, що стосуються розгляду апеляційної скарги - 1 год.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 4 год.; друк та копіювання матеріалів - 1 год.; відправка відзиву та доданих матеріалів - 1 год.; подача відзиву до суду - 0,5 год.; ордер від 05.12.2023 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000982.

Колегія суддів приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання адвокатом Кудак А.М. робіт на підставі договору від 04.12.2023, а також на підтвердження вартості наданих адвокатом послуг на загальну суму 3000 грн.

Разом з тим, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн у даному випадку є завищеними, оскільки не є співмірним із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих ним послуг, а тому їх розмір має бути зменшений.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПП «КВЖРЕП №8» 500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «КВЖРЕП №8» 500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді