Номер провадження 2/243/742/2023
Номер справи 243/659/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 грудня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Агеєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області та органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 20 травня 2016 року проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 07 листопада 2019 року було розірвано. Від цього шлюбу у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 .

Після розірвання шлюбу відповідач спілкувався з дитиною виключно за пропозицією позивача, а з кінця 2021 року та по теперішній час відповідач взагалі перестав цікавитися життям дитини та приймати участь у її вихованні та матеріально забезпечувати дитину.

З липня 2020 року вона створила нову сім`ю з ОСОБА_3 та з 12 січня 2022 року перебуває з ним у шлюбі. Дитина ОСОБА_5 вважає ОСОБА_3 своїм батьком, оскільки він дбає про неї, виховує як свою дитину, утримує її, піклується про її навчання та про її стан здоров`я. Зазначає, що ОСОБА_3 має намір удочерити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зв`язку з викладеним просить суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_3 , та її представник - адвокат Мураль О.М., в судове засідання не з`явилися. До суду надали заяви, в яких просили справу розглянути за їхньої відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив, шляхом публікації оголошень на офіційному порталі «Судова влада» та надсилання на адресу мешкання відповідача судових викликів, однак, в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття суду не повідомив, жодних клопотань, пояснень або відзиву від відповідача не надходило, з огляду на що, враховуючи згоду позивача, суд на підставі п. п. 3, 4, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності представника орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Також просили суд при розгляді справи врахувати висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 .

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2016 року виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 90, складений 07 листопада 2016 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 12 січня 2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, про що 12 січня 2022 року складено відповідний актовий запис №12, та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ».

Згідно з Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 02 лютого 2022 року за №483/1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 січня 2022 року за №315, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 16 квітня 2022 року №4807- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце перебування ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 16 квітня 2022 року №4807- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце перебування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно листа Миколаївської ЗЗСО I-III ступенів №1, Учениця 1 класу ОСОБА_7 регулярно відвідує дистанційні заняття в закладі. Дитина завжди охайна, доглянута, має всі необхідні навчальні приладдя й особисті речі. Батько дитини, ОСОБА_4 , за період з 01.09.2022р. по 20.04.2023р., з класним керівником Пархоменко О.М. та вчителями-предметниками стосовно навчання доньки не спілкувався й не спілкується, батьківські збори не відвідував.

Згідно листа Миколаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №1 «Дзвіночок» миколаївської міської ради, ОСОБА_5 з липня 2018 року по 31 серпня 2022 року відвідувала дитячий садочок. Вихованням дитини ОСОБА_7 займалася мати - ОСОБА_3 . З 28 березня 2022 року родина евакуювалася в Миколаївську область, місто Южноукраїнськ.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 19 квітня 2023 року, складеного начальником ССД Миколаївської міської ради Чуйковою О.В. провести обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4 не можливо, оскльки за адресою ніхто не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідач не виявляє щодо дітей батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Статтею 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не бере участі у вихованні своєї малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не цікавиться її життям, не бере участі в її розвитку та вихованні, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям своєї дитини.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК України, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.

Як слідує з висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради від 06.10.2023 року, орган опіки і піклування Южноукраїнської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Даний висновок обґрунтовано тим, що Комісією, не встановлено достатніх підстав для позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно дочки ОСОБА_7 , хоча поведінка батька є пасивною у виконанні батьківського обов`язку відносно дочки. На думку Комісії, не систематичне спілкування батька із дочкою, не відвідування школи чи лікувального закладу, не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, враховуючи, що місцезнаходження батька не відоме, а причини невиконання ним батьківських обов`язків можливо носять об`єктивний характер, адже на території України ведуться активні бойові дії, тому застосування крайньої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є передчасним.

Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на батьків. Враховуючи вищевикладене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючись ст.ст. 19, 164 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства» орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Разом з тим, у Висновку зазначено, що службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради обстежено умови проживання малолітньої ОСОБА_7 та її родини за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , про що складено акт обстеження умов проживання, і встановлено наступне: ОСОБА_7 разом із матір`ю, вітчимом, молодшим братом, дідом і бабою проживають у трикімнатній квартирі, що знаходиться на 1-му поверсі, 9-тй поверхового будинку. На момент обстеження у квартирі чисто та затишно зроблено сучасний ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка та інші предмети тривалого вжитку. Продукти харчування та їх запас у наявності. Умови проживання задовільні.

Для дівчинки є окрема кімната, в якій чисто та затишно, наявне спальне місце (диван), місце для навчання та ігор, наявне шкільне приладдя (канцелярія, зошити, підручники), ноутбук та смартфон для он-лайн навчання, шафа з одягом, що відповідає віку та сезону, іграшки, книги, що відповідають віку та сезону, засоби особистої гігієни. Умови для проживання та виховання дитини створені належним чином.

Зі слів ОСОБА_3 , з`ясовано, що останній раз батько ОСОБА_13 бачився із дочкою навесні 2021 року, спілкування дочки ОСОБА_7 із батьком відбувалось виключно з ініціативи матері, самостійно батько ініціативу до спілкування із дитиною не проявляв. Матір також повідомила, що батько дитини ОСОБА_13 , за інформацією їх спільних знайомих, з початком масштабного вторгнення російської федерації на територію України виїхав на територію Росії, але підтвердити чи спростувати цю інформацію вона не може. З 2021 року батько не спілкується з дочкою, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться взагалі дочкою її здоров`ям, життям, успіхами у навчанні. Через таку безвідповідальну та байдужу поведінку батька та з метою захисту прав та інтересів дитини, звернулась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_14 батьківських прав.

Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України проведено бесіду із малолітньою ОСОБА_7, щодо її взаємостосунків із батьком, Бесіда проходила за згоди матері і без її присутності. Під час розмови, дитина не проявляла ознак стривоженості, на питання відповідала чітко, зрозуміло, на контакт із спеціалістом служби пішла одразу.

У вільній бесіді ОСОБА_7 розповіла, з ким живе, хто члени її сім`ї, батька ОСОБА_14 , членом сім`ї не зазначила, розповіла про свою школу, про свої успіхи в школі. На запитання чи давно вона спілкувалась із своїм татом ОСОБА_17 , відповіла, ствердно що спілкувалась давно, він давно їй не телефонував, хоча вона має свій власний телефон, подарунків не дарував та не передавав, останній раз тато подарував їй ляльку на 5 річчя. На запитання чи сумує вона за татом, дівчинка відповіла, що суму та хоче з ним спілкуватись, але при надання відповіді на це запитання, стало зрозуміло що дитину турбує це питання і вона виглядала засмученою. Будь-яка інформація щодо місця знаходження батька. ОСОБА_4 та причин, не виконання ним батьківських обов`язків у службі у справах дітей Южноукраїнської міської ради відсутні.

ОСОБА_4 не звертався ні до служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради, ні до органу опіки та піклування Южноукраїнськоїміської ради щодо визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні із донькою ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради від 06.10.2023 року, про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що поведінка батька є пасивною у виконанні батьківського обов`язку відносно дочки ОСОБА_7 , він з нею не спілкується, хоча має таку можливість, у дитини є власний телефон. Дитину виховує мати зі своїм новим чоловіком, який виховує дитину, піклується про її духовний розвиток, здоров`я, та дівчинка вважає його своїм батьком.

Положенням ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров`я та розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З огляду на ці обставини та його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це сприятиме інтересам дитини.

На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_3 не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-286, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164, 165-166, 167 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Донецької області О.В. Агеєва