06.06.2023 Єдиний унікальний номер 422/5137/12
Справа №422/5137/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Кривозуб О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу №422/5137/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням нерухомого майна-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2012 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позов, з урахуванням доповненої позовної заяви, обґрунтовано тим, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2003 року придбав нежитлові будівлі, розташовані в АДРЕСА_1 , та які позначені на плані БТІ під літерами Е-1, Е?-1, О-1, Х-1, Х?-2, Х2-1, Х3-1, Х-1. Але після придбання нежитлових приміщень ОСОБА_4 самовільно частково зруйнувала нежитлове приміщення Х3-1, площею 62,4 кв.м., та, використовуючи дві стіни, що залишилися, самовільно побудувала приміщення АД?-1 на земельній ділянці, які позивач орендує в Дніпропетровської міської ради згідно з договором оренди землі від 18.11.2004 року.

За позовом ОСОБА_1 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2010 року визнано незаконним та скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 02.07.2007 року, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на будівлі та споруди літ. АД-1 та літ. АД?-1, а також скасовано право власності ОСОБА_4 на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням суду встановлено, що будівлі та споруди літ. АД-1 та літ. АД?-1 були самовільно збудовані ОСОБА_4 та самочинно без відповідного дозволу позивача приєднані до об`єкту нерухомості, позначеному літерами Х?-2, Х3-1, які належать позивачу.

Для відновлення приміщення Х3-1 за попередніми підрахунками необхідно 356 550 грн. для демонтажу та монтажу самої будівлі.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача вартість робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженої будівлі Х3-1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням, знищенням нерухомого майна позивача, а також послуг, пов`язаних з демонтажем будівлі літ. АД-1 та літ. АД?-1, в сумі 365 550 грн.

Ухвалою судді від 05.06.2012 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє засідання.

03.07.2012 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на позов, у яких заперечувала існування будівлі літ. Х3-1 на момент купівлі позивачем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , тому вона не могла знищити та не знищувала вказаний об`єкт. Також зазначила, що відсутність такого об`єкта підтверджується тим, що в 2003 році між позивачем та ОСОБА_4 було досягнуто усної домовленості про придбання за рахунок спільних коштів нерухомого майна по АДРЕСА_1 з метою використання у спільній господарській діяльності. На виконання таких домовленостей 31.10.2003 року було укладено договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна за вищевказаною адресою. Оскільки придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 об`єкти нерухомості були у непридатному для використання стані, власники домовилися провести їх реконструкцію, для чого розпочали збирати всі необхідні дозвільні документи. При цьому, ні проектна пропозиція, ні проект не містить вказівок чи посилань на об`єкт нерухомого майна під літ. Х3-1. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження його вимог, ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 19.09.2012 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

Ухвалою судді від 08.07.2013 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою суду від 30.10.2013 року по справі призначено судову будівельну-технічну експертизу, на час проведення якої провадження по справі зупинено.

Ухвалою судді від 27.06.2014 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою суду від 15.05.2015 року до участі у справі залучено правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23.06.2015 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус ДМНО Базилев С.П. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Ухвалою судді від 07.02.2023 року провадження по справі поновлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року по справі № 2-436/9/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Дніпропетровської міської ради, третя особа: КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР, про визнання права власності на нерухоме майно та припинення права власності (т. 1 а.с.28-29) встановлено, що у 2003 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про придбання за рахунок спільних грошових коштів нерухомого майна по АДРЕСА_1 з метою використання у спільній господарській діяльності - організації м`ясопереробного цеху з виробництва харчових добавок та ароматичних сумішей та композицій. Також судовим рішенням встановлено, що 31.10.2003 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину під літ. АД-1 по АДРЕСА_1 .

31.10.2003 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого позивач придбав нежитлові приміщення: Е-1, Е?-1 будівлю ділянки механізації, О-1 будівля будівельного майданчика, Х-1. Х?-2,Х?-1, Х3-1, х-1 шпалерний цех з прибудовами (т. 1 а.с.91).

Відповідно до вище вказаного судового рішення встановлено, що розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради № 318 р від 23.04.04 року вказаним вище виробничим будівлям та спорудам по АДРЕСА_1 була присвоєна нова адреса АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.28-29).

ОСОБА_1 у позові стверджує, що після придбання ним нерухомого майна ОСОБА_4 самовільно частково знесла будівлю Х3-1 та використовуючи її стіни самовільно побудувала приміщення АД?-1 на земельній ділянці, що позивач орендує. ОСОБА_4 заперечувала щодо своєї причетності до знесення будівлі позивача та зазначила, що станом на дату купівлі об`єктів нерухомого майна позивачем ця будівля була вже зруйнована.

Отже, між сторонами виник спір щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т. 1 а.с.150). ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину після її смерті, а саме на нежитлові будівлі, зокрема, літ. АД-1, літ. АД1-1 виробничий цех з прибудовою, загальною площею 319,7 кв.м. (т. 1 а.с.220), у зв`язку з чим ОСОБА_2 залучено в якості правонаступника ОСОБА_4 у справі.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилом частини другої 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №236/780/16-ц, провадження №61-34112св18).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Як вбачається з договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 31.10.2003 року, придбані позивачем приміщення належали ОСОБА_8 на підставі свідоцтва, виданого 07.06.2002 року та зареєстрованого ДМБТІ 20.08.2002 року.

З копії інвентаризаційної справи (т. 1 а.с.93-107) та наданих позивачем доказів (т. 1 а.с. 13-15) встановлено, що технічна документація на придбане позивачем нерухоме майно, на якій відображено розташування будівлі Х3-1, була виготовлена у січні 2002 року, тобто до реєстрації права власності на майно за ОСОБА_8 .

При цьому, на замовлення ОСОБА_7 28.10.2003 року, тобто до продажу будівлі магазину літ. АД-1 за адресою АДРЕСА_1 (а також за три дні до придбання нерухомого майна позивачем), виготовлено технічний паспорт, у якому міститься схематичний план земельної ділянки, складений КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Із вказаного плану, вбачається, що станом на 28.10.2003 року за адресою АДРЕСА_1 будівлі Х3-1 поруч з Х2-1 не було (т. 1 а.с.36).

Таким чином, відповідачем та матеріалами справи спростовано, що будівля літ. Х3-1 була зруйнована саме ОСОБА_4 .

При цьому, посилання позивача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2010 року по справі 2-534/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , КП «Дніпропетровська міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним рішення третейського суду та скасування реєстрації права власності, щодо того, що рішенням суду встановлено, що саме ОСОБА_4 знесла будівлю позивача Х3-1, не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає дійсним встановленим рішенням суду обставинам. Так, відповідно до змісту вказаного рішення судом встановлено, що з технічного паспорту на будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 06.08.2006 року, вбачається, що колишня літ. Х3-1 самовільно приєднана та зруйнована іншим власником. Отже, рішенням не встановлено, що саме ОСОБА_4 зруйновано будівлю літ. Х3-1.

У рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2012 року по справі № 2-436/9/12 зазначено, що ОСОБА_4 робила реконструкцію об`єктів нерухомого майна по АДРЕСА_2 , результатом якої стала реконструкція та поліпшення об`єктів нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 , а саме: літ. О-1, Е1-1, Е-1, Х2-1,Х-1, Х1-2, тобто щодо реконструкції чи знесення літ. Х3-1 ОСОБА_4 не вказувала, судовим рішенням факт знесення нею майна позивача не встановлювався.

Також відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк», про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на нерухоме майно, усунення перешкод в користування нерухомим майном допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який продав будівлю магазину літ. АД-1 ОСОБА_4 , зазначив, що приміщення Х3-1 було складом та приміщення було в гарному стані. Однак, в рішенні не зазначено на який період приміщення було в гарному стані: під час його купівлі ОСОБА_8 або на момент його продажу позивачу. При цьому, у вказаному судовому рішенні зазначено, що допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 вказав., що при зовнішньому огляді неможливо зробити висновок, в який проміжок часу існувала будівля Х3-1 (т. 2 а.с.31-46).

Враховуючи викладене в сукупності, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням, знищенням нерухомого майна, а саме будівлі літ. Х3-1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що прибудова літ. АД?-1 за адресою: АДРЕСА_1 , є самовільним будівництвом (т. 1 а.с.44-49) та зведена частково на місці та із використанням конструкцій будівлі літ. Х3-1, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.2003 року (т. 1 а.с. 91) належить позивачу.

Таким чином, право власності позивача порушено самочинним будівництвом ОСОБА_4 будівлі літ. АД?-1, оскільки для відновлення будівлі літ. Х3-1 необхідно провести демонтаж частини будівлі літ. АД?-1, про що зазначено у вказаному вище рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2022 року (щодо висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 3283/3284-19 від 28.12.2020 року (т. 2 а.с.40)).

Отже, стягнення завданої матеріальної шкоди, викликаної необхідністю демонтажу частини будівлі літ. АД?-1 для відновлення будівлі літ. Х3-1 за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідача є обґрунтованим. Однак, позивачем не надано доказів вартості робіт з демонтажу, необхідний для відновлення його будівлі. Згідно з висновком № 2630/2631-13 судової будівельно-технічної експертизи від 28.05.2014 року визначити вартість будівельних робіт по демонтажу будівлі, літ. АД?-1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , можливе лише після виготовлення проектної документації на демонтаж цієї будівлі (т. 1 а.с.131-141).

При цьому, суд не бере до уваги комерційну пропозицію з демонтажу та монтажу будівлі Х3-1, надану позивачем (т. 1 а.с.118), оскільки такий розрахунок вартості демонтажних робіт не є допустимим, достатнім та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України.

Враховуючи, що позивачем не доведено розміру завданої матеріальної шкоду, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Також суд зазначає, що оскільки в позові відмовлено по суті, підстави для застосування строку позовної давності за заявою відповідача відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 , його судові витрати покладаються на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-81, 141, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості робіт та матеріалів, необхідних для відновлення пошкодженої будівлі №Х3-1 за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням, знищенням нерухомого майна та послуг, пов`язаних з демонтажем будівлі під літ.АД-1, літ.АД1-1 за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 356 550 грн.-відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко