Справа № 206/4964/23
Провадження № 2/206/1371/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря Лукінова Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, наступне. ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33843554 від 17.04.2012 та Договором купівлі-продажу квартири від 03.02.2012, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованим у реєстрі № 357. ОСОБА_2 (надалі Відповідач) є сином Позивачки та зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №4052 від 19.10.2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб. Відповідач з вересня 2018 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у квартирі не має, покинув її добровільно. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі зберігає і взагалі нею не цікавиться та ні на що не претендує. Ніяких перешкод у проживанні Відповідача Позивачем не чинилося, він добровільно давно поїхав з даної квартири більше 5 років тому, з того часу Позивач дану квартиру не відвідував. Реєстрація Відповідача в квартирі створює Позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: неможливість повноцінно розпорядитися квартирою, зокрема Позивач не має можливості оформити субсидію, а також продати дану квартиру. Позивач намагалась вирішити дане питання у досудовому порядку, зокрема у телефонних розмовах, однак відповідач не висловлює бажання брати особисту участь у знятті з реєстрації, мотивуючи це відсутністю часу та можливості. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, порушує її право власності на дану квартиру, оскільки порушує правомочність користування та розпорядження своєю власністю. Позивач бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку, щоб отримати можливість в подальшому здійснювати розпорядження квартирою без обтяжень. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідач втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад п`ять років, відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Враховуючи викладене просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, 14 грудня 2023 року представник позивача ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 звернулись до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просили задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з`явився, водночас із цим 04 грудня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява останнього про визнання позовних вимог, в яких зазначено, що він дійсно не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з 2018 року і наміру повертатися туди не має. Позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти ухвалення судом рішення, просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 03.02.2012, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстрованим у реєстрі № 357 та Витягом про державну реєстрацію прав № 33843554 від 17.04.2012 (а.с. 15,8). Згідно із технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір частки власності 1 (а.с.46). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна під № 351536178 від 24.10.2023, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , частка власності 1/1 на підставі договору купівлі-продажу, ВРП № 273478 реєстр №357, 03.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Лозенко В.В. (а.с.40 на звороті 41). Відповідно до довідки № 4052 від 19.10.2023 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видана головним спеціалістом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Роменською С.О., встановлено, що до складу сім`ї зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , входять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син) зареєстрований 28.04.2012 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незареєстрований власник (а.с.4). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням - не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого проживання.

На підставі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові ВС КЦС від 16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20) зазначено, що системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини по справі, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин відсутності більше року відповідача за спірною адресою, визнання позову останнім, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для знаття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) витрати понесені зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Повне судове рішення складено 19.12.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поштаренко