Справа № 278/3338/23
24 листопада 2023 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як до законного представника ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -
Позивачі звернулись до суду з позовом до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до його батька - ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдана неповнолітнім, у якій просять:
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення 100000 (сто тисяч) гривень;
- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в субсидіарному порядку, завдану внаслідок кримінального правопорушення 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди;
Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.09.2021 року, близько 15:08 год водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Роlо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на ньому по 152-м км автодороги М06 "Київ-Чоп" у напрямку с. Іванівка, зі сторони с. Кам`янка Житомирського району Житомирської області.
Рухаючись у вказаний день, час та за вказаних обставин, зазначеним транспортним засобом по вказаній автодорозі, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості, водій ОСОБА_3 , у порушення вимог пунктів 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі за текстом цих же Правил), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, натомість допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося лобове зіткнення вказаних автомобілів.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому вивиху головки лівої стегнової кістки, перелому лонної кістки ліворуч, рваної рани на правому колінному суглобі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я та пасажир ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, перелому 2, 3, 4, 5, 6, 7-го ребер ліворуч, різаної рани кисті, саден на обличчі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні згаданого суспільно небезпечного діяння, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню.
Позивачі 1, 2 були визнані потерпілими в кримінальному провадженні, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся у зв`язку з тим, що була досягнута домовленість про відшкодування представником неповнолітнього - його батьком 140 тисяч гривень, згідно наданої розписки, але фактично було відшкодовано (сплачено) 60 тисяч гривень, залишок несплачених 80 тисяч гривень підтверджується відповідною розпискою, яка надана ОСОБА_4 .
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року у межах кримінального провадження по справі №278/4097/22 до відповідача ОСОБА_3 було застосовано примусові заходи виховного характеру (а.с. 8-12).
Позивачі зазначають, що завдана матеріальна шкода підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи № 114 від 09.11.2021 року та копіями фіскальних чеків на придбання ліків та інших медичних засобів.
Тривале лікування підтверджується копіями висновків з медичної карти стаціонарного хворого, що додаються до позовної заяви.
Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 40).
У судовому засіданні 24.11.2023 року представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі; надав аналогічні пояснення, що викладені у позовній заяві; щодо заочного розгляду справи не заперечив. Зазначив, що позивачу ОСОБА_5 матеріальна шкода повністю відшкодована. Вважає, що розписка, яка міститься в матеріалах справи, містить всі ознаки цивільно-правового договору.
Позивачі у судове засідання 24.11.2023 року не з`явились.
У попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що вони випадково вижили у цьому ДТП; люди, які проїжджали мимо, допомогти своєчасно вибратись із авто, яке було заблоковано. Повідомив, що ОСОБА_6 була у важкому стані; на її лікування пішло багато грошей; у Карабанової стоїть пластини, які треба доставати, а це також операція і гроші.
Відповідачі у судове засідання не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень та трекінгів АТ «Укрпошта» (а.с. 51, 52, 53, 60, 61).
Окрім того, відповідач ОСОБА_3 про розгляд справи сповіщався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 59). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, ознайомившись із матеріалами справи і дослідивши надані докази у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків.
У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 19.09.2021 року, близько 15:08 год водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався на ньому по 152-му км. автодороги М06 "Київ-Чоп" у напрямку с. Іванівка, зі сторони с. Кам`янка Житомирського району.
Рухаючись у вказаний день, час та за вказаних обставин, зазначеним транспортним засобом по вказаній автодорозі, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху та в умовах достатньої видимості, водій ОСОБА_3 , у порушення вимог пунктів 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі за текстом цих же Правил), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, натомість допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулося лобове зіткнення вказаних автомобілів.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломовивиху головки лівої стегнової кістки, перелому лонної кістки ліворуч, рваної рани на правому колінному суглобі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я та пасажир ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої стегнової кістки, перелому 2,3,4,5,6,7-го ребер ліворуч, різаної рани кисті, саден на обличчі, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року знаходиться у причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06.02.2023 року до відповідача ОСОБА_3 було застосовано примусові заходи виховного характеру та передано під нагляд батьку - ОСОБА_4 (а.с. 8-12).
Також із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_3 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, мав 15 років.
Вказана ухвала суду набрала законної сили, не оскаржувалась, заперечень будь-кого із сторін не містить та співпадає із поясненнями сторони позивача.
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено ухвалу в кримінальному провадженні, ця ухвала обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Отже наявність вини у діях неповнолітнього ОСОБА_3 , а саме у спричиненні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.
Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа , яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Тривале лікування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується копіями виписок із медичних карт стаціонарного хворого (а.с. 14-20).
На підтвердження понесених витрат на придбання ліків та інших медичних засобів стороною позивача надано ряд копій фіскальних чеків (а.с. 28-34).
Разом з тим, суд враховує, що судом у межах розгляду справи № 278/4097/22 у складі головуючого судді Зубчук І. В. (а.с. 8-12) встановлено, що потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали розписки про часткове відшкодування ОСОБА_3 шкоди завданої їх здоров`ю в наслідок ДТП (а.с. 10).
Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивачів стосовно отримання ними тілесних ушкоджень, внаслідок події 19.09.2021 року, відповідачами не надано.
Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд, виходячи з вище встановлених обставин доходить висновку про причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями неповнолітньої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заподіянням ним шкоди - ушкодження здоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
А дане, на думку суду, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом встановлено, що неправомірними діями неповнолітнього ОСОБА_3 позивачам заподіяно моральні страждання, відтак, виходячи із принципу справедливості та розумності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а саме - у сумі 100000,00 грн на користь ОСОБА_1 та 200000,00 грн на користь ОСОБА_2 .
У відповідності до вимог частини 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини (ч. 2 ст. 1179 ЦК України).
Разом з тим, у силу вказаної норми права, суд вважає, що як матеріальна, так і моральна шкода має бути відшкодована батьками неповнолітньої особи, у даній випадку саме батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .
Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3220,80 грн.
Керуючись ст. ст. 22, 23, 627, 1166, 1167, 1178 ЦК України, ст. ст. 77-84, 141,142, 259, 260, 264-266, 269 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до неповнолітнього ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 як до законного представника ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100000,00 грн, завдану внаслідок кримінального правопорушення.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 3220,80 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2023 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відомості в матеріалах справи відсутні;
Позивач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: відомості в матеріалах справи відсутні;
Відповідач-1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ;
Відповідач-2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .
Суддя О. М. Дубовік