П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/2718/23

Провадження № 22-ц/4815/1313/23

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Довгий І.І.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(повний текст) о 15 год. 20 хв.

11 вересня 2023 року

у м. Сарни Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Сарненської міської ради Рівненської області;

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник Олени Петрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Сарненської міської ради Рівненської області; про визначення місця проживання дитини з батьком як таким, що самостійно здійснює догляд, утримання та виховання свого малолітнього сина,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Сарненської міської ради Рівненської області; про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 з батьком як таким, що самостійно здійснює догляд, утримання та виховання малолітнього сина.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що від шлюбу між сторонами, який розірвано 19 березня 2013 року рішенням Сарненського районного суду, народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після оголошення воєнного стану в Україні відповідач вибула за кордон зі своєю дочкою від іншого шлюбу, а повертатися не налаштована. ОСОБА_4 і ОСОБА_3 після виїзду матері за кордон постійно проживають і перебувають на утриманні ОСОБА_1 .

У заяві, долученій до позовної заяви, ОСОБА_2 визнала позов і просила визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Своєю заявою від 05 вересня 2023 року вона ж, підтвердивши визнання позову повністю, просила розглянути справу за її відсутності.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей Сарненської міської ради Рівненської області; про визначення місця проживання дитини.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просив його скасувати, а позов задовольнити.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування того, що після розірвання шлюбу між сторонами місце проживання дітей встановлено не було. В той же час ОСОБА_2 після оголошення воєнного стану в Україні виїхала за кордон разом з дитиною від наступного шлюбу. Спільні ж діти - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 постійно проживають разом із заявником та повністю перебувають на його утриманні. При цьому мати дітей не заперечує проти того, щоб вони проживали разом з позивачем, про що надала суду відповідні заяви.

Відмовляючи в позові, суд обмежився формальним посиланням на норму ч. 5 ст. 19 СК України щодо відсутності висновку органу опіки і піклування, що виключає можливість визначити місце проживання дитини. Вважає це твердження суду таким, що суперечить ст.ст. 3, 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 29, 141, 161 СК України, рішенням Європейського суду з прав людини від 11 липня 2007 року у справі "М.С. проти України", від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", а також постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/19.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З копій свідоцтв про народження, виданих 09 лютого 2006 року Костянтинівською сільською радою Сарненського району Рівненської області серії НОМЕР_1 та 28 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області серії НОМЕР_2 , видно, що у сторін від шлюбних відносин народилися двоє дітей - сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7, 8).

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 15 травня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №72, між сторонами, розірвано (а.с. 9).

З довідок Служби у справах дітей Сарненської міської ради Рівненської області від 18 липня 2022 року №15/02/10-04 і від 03 липня 2023 року №01/11-31 вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю дітей, дійсно не бере участі у вихованні та утриманні малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 10, 11).

Долученою до матеріалів позову заявою встановлено, що ОСОБА_2 визнає позов повністю і не заперечує проти визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 разом з батьком. При цьому ствердила, що він самостійно займається вихованням та утриманням двох спільних синів - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , піклується про них, цікавиться станом здоров`я і успіхами, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дітей та їх розвитку.

Вважаючи, що відповідач, як мати, уникає своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_3 , через те, що проживає разом з дочкою від іншого шлюбу з початку оголошення воєнного стану за кордоном - в Італії, син проживає разом з ним і він самостійно здійснює його догляд, утримання та виховання, у липні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що хоча відповідач не заперечувала проти визначення місця проживання, однак позивачем не надано належних і допустимих доказів, зокрема таких, як висновок органу опіки і піклування, які слугували би підставою для всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я,

Згідно зі ст.ст. 19, 141, 157, 160, 161 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

З поданого 19 грудня 2023 року до Рівненського апеляційного суду висновку Органу опіки і піклування виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 11 грудня 2023 року вбачається, що цей Орган вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у АДРЕСА_1 .

Приходячи до переконання про залишення вимог позивача без задоволення, колегія суддів бере до уваги, що між сторонами в розумінні ч. 1 ст. 161 СК України не існує спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 долучив до позовної заяви, серед інших документів, також і заяву відповідача про те, що вона перебуває за кордоном разом із дочкою від нового шлюбу і внаслідок цього не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Підтверджує те, що позивач самостійно займається вихованням і утриманням дитини, піклується про неї, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу, має власне житло, в якому створені належні умови для проживання дитини та її розвитку. Тому просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.П. пояснила, що сторони в добровільному порядку погодили місце проживання дитини з батьком ще у березні 2022 року перед виїздом відповідача за кордон.

Тобто ці обставини очевидно свідчать про те, що сторони добровільно, в позасудовому порядку, до пред`явлення ОСОБА_1 відповідного позову погодилися на визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із позивачем.

Норми частини першої ст. 4, частини першої ст. 5 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Між тим, будь-яких об`єктивних і переконливих доказів про те, що правовідносини, які існують між сторонами, вимагають судового втручання, а права та інтереси дитини - судового захисту, матеріали справи не містять, позивачем їх надано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні справи увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке частково не може залишатися чинним.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що спонукало до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 19.12.2023

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків