У Х В А Л А

21 червня 2023 року

м. Київ

Справа № 573/1020/22

Провадження № 14-40цс23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів: Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Катеринчук Л. Й., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича, Білопільської міської ради, Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» про визнання незаконним і скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року,

УСТАНОВИЛА:

1. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білопільського міського голови Зарка Ю. В., Білопільської міської ради, Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» (далі - КП «КТКП») про визнання незаконним і скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Позов мотивував тим, що 31 грудня 2020 року він та Куянівська сільська рада в особі голови комісії з реорганізації - Білопільського міського голови Зарка Ю. В. уклали контракт, за яким його призначили на посаду директора КП «КТКП».

Розпорядженням від 09 серпня 2022 року Білопільський міський голова Зарко Ю. В. звільнив позивача з посади директора за пунктом 5 статті 41 КЗпП України.

Вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що для звільнення з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, необхідна сукупність таких обставин: працівник є посадовою особою товариства; наявність рішення вищого органу управління товариства про припинення повноважень, що у свою чергу і є підставою для розірвання з ним трудових відносин.

Зазначив, що КП «КТКП» є унітарним комунальним підприємством, а не господарським товариством, не має виконавчого органу, а його діяльність не регламентується нормами корпоративного права.

Послався на те, що посада директора комунального підприємства не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосуватися додаткова підстава звільнення, передбачена пунктом 5 статті 41 КЗпП України.

Виходив з того, що в розпорядженні не зазначена частина статті 41 КЗпП України, за якою його звільнили та не наведено мотивів звільнення.

3. Просив:

- визнати незаконним і скасувати розпорядження Білопільського міського голови Зарка Ю. В. від 09 серпня 2022 року № 39-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «КТКП»;

- поновити його на посаді директора цього комунального підприємства;

- стягнути з КП «КТКП» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 серпня 2022 року до поновлення на роботі.

4. Рішенням від 05 жовтня 2022 року Білопільський районний суд Сумської області позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконним і скасував розпорядження Білопільського міського голови Зарка Ю. В. від 09 серпня 2022 року № 39-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство».

Поновив ОСОБА_1 на посаді директора КП «КТКП» з 10 серпня 2022 року.

Стягнув з КП «КТКП» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня до 05 жовтня 2022 року включно у сумі 28 692,63 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 15 231,89 грн місцевий суд допустив до негайного виконання.

5. Місцевий суд виходив з того, що КП «КТКП» не є господарським товариством та у своїй діяльності не керується законодавством про господарські товариства, отже трудовий договір з позивачем не може бути припиненим з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

6. Постановою від 29 грудня 2022 року Сумський апеляційний суд апеляційну скаргу Білопільського міського голови Зарка Ю. В. залишив без задоволення, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року - без змін.

7. Постанову апеляційний суд мотивував тим, що ОСОБА_1 , який обіймав посаду директора КП «КТКП» ( яке не відноситься до господарських товариств у розумінні статті 80 ГК України), не підлягав звільненню за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Вважав, що розпорядження міського голови про звільнення позивача видане з порушенням норм чинного законодавства, що вказує на його незаконність, а тому підлягає скасуванню.

8. 09 січня 2023 року Білопільський міський голова Зарко Ю. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

9. Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник послався на пункти перший та четвертий частини другої статті 389 ЦПК України.

10. На його думку, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині визначення кола осіб, які можуть бути звільнені за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, не ґрунтується на законі та правових висновках Верховного Суду.

11. Вважає, що у трудовому спорі, в якому колишній директор комунального підприємства оспорив правомірність свого звільнення, належним відповідачем є власник цього підприємства - Білопільська міська рада, а не міський голова.

12. Послався на те, що суди попередніх інстанцій застосували нерелевантні висновки Верховного Суду при розгляді цієї справи.

13. У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

14. Зауважив, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства.

15. Посада директора комунального підприємства не відноситься до посад публічної служби, а тому висновки, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилаєтьсяБілопільський міський голова Зарко Ю. В. у касаційній скарзі, не можуть бути враховані при розгляді справи № 573/1020/22.

16. Ухвалою від 24 січня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження у справі та витребував її з місцевого суду.

17. 17 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

18. Ухвалою від 02 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до розгляду.

19. Ухвалою від 15 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу передав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною третьою статті 403 ЦПК України, для відступу від висновків, висловлених у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 815/3200/16 (адміністративне провадження № К/9901/19991/18); від 06 серпня 2020 року у справі № 186/294/16-а (адміністративне провадження № К/9901/10359/19), та викладення висновку про те, що додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадових осіб, поширюється лише на членів виконавчого органу господарських товариств, а на посадових осіб юридичних осіб публічного права, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не поширюється.

20. Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що Верховний Суд вже сформовано правову позицію щодо застосування в подібних правовідносинах пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

21. Так, у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 766/23789/19 (провадження № 61-3796сво21) зазначено, що підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому / звільнення працівників.

Системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобігання негативного впливу на управлінську діяльність товариства.

Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (провадження № 12-100гс19).

22. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Проте зазначене стосується посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких під час призначення на посаду покладаються функції з управління за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень.

23. Об`єднана палата зазначила щодо інших посадових осіб, що розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії «посадових осіб» не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

24. Отже, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу.

25. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 760/9269/15-ц (провадження № 61-151св17) зазначено, що частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-УІІ, яким визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

26. Зазначений Закон набрав чинності 01 червня 2014 року. Метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.

27. Отже, пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, щодо яких може бути застосована вказана норма.

28. Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, врахувавши те, що позивач працювала на посаді головного бухгалтера РС СКП «Київський крематорій», зазначила, що правильним є висновок судів попередніх інстанцій про незаконність її звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки вказана норма права стосується посадових осіб господарських товариств, яким не є РС СКП «Київський крематорій», а позивач не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована зазначена правова норма.

29. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 802/2081/18-а (провадження № К/9901/12487/19) зазначено, що позивача як заступника голови Оратівської РДА звільнено із займаної посади через закінчення строку повноважень голови адміністрації.

30. Норму щодо підстави для розірвання трудового договору - припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України) запроваджено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII з 01 червня 2014 року з метою покращення умов для здійснення інвестиційної діяльності.

31. На переконання суду касаційної інстанції, у розумінні цієї норми звільнення відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України застосовується до посадових осіб господарських товариств, яким Оратівська РДА не є.

32. У свою чергу, позивач у розумінні вказаної норми права не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована така норма та врахована при прийнятті рішення щодо виплати вихідної допомоги при звільненні відповідно до статті 44 КЗпП України.

33. З огляду на вказане колегія суддів у справі № 802/2081/18-а (провадження № К/9901/12487/19) вважала правильним та обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що написання позивачем заяви про припинення повноважень як посадової особи зумовлено настанням юридичного факту - звільненням з посади голови державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є, зокрема, звільнення заступника голови із займаної посади. Отже, у цьому випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України. Відтак поширення на спірні правовідносини приписів статті КЗпП України є безпідставним.

34. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 600/643/21-а (адміністративне провадження № К/990/24706/22) зазначено, що пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

35. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

36. Згідно із частиною першою статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених КЗпП України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

37. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені КЗпП України, в той час як положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначають спеціальні підстави.

38. Зокрема пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Зокрема, передбачено, що, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

39. У той же час колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду звернула увагу, що правову норму стосовно підстави для розірвання трудового договору - припинення повноважень посадових осіб (пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України) запроваджено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII з 01 червня 2014 року з метою покращення умов для здійснення інвестиційної діяльності.

40. Ключовою новелою цього Закону є внесення змін до КЗпП України, а саме доповнення частини першої статті 41 пунктом 5 КЗпП України, у якому зазначена нова підстава звільнення - припинення повноважень посадових осіб. Як вказано авторами в пояснювальній записці до відповідного урядового законопроєкту, його розроблено на виконання Національного плану дій щодо впровадження Програми економічних реформ.

41. Пунктом 3 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» одночасно частину третю статті 99 ЦК України викладено в такій редакції: «3. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень». У такий спосіб інвесторам господарських товариств було надане право на свій розсуд (без пошуку причин) звільняти посадових осіб товариства, встановлюючи таким чином повний контроль над ним.

42. Колегія суддів Касаційного адміністративного судуу складі Верховного Суду, беручи до уваги те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» прийнятий з метою захисту прав інвесторів, виснувала, що дія норми пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України розповсюджується на посадових осіб юридичної особи - виконавчого органу товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративними функціями.

43. Діючи послідовно, законодавець для такого випадку передбачив додаткову підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України - припинення повноважень посадових осіб.

44. Далі з метою забезпечення балансу інтересів сторін трудового договору для посадових осіб, яких звільняють з наведених підстав, запроваджені додаткові соціальні гарантії - зміни до статті 44 КЗпП України, що передбачають виплату вихідної допомоги в розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

45. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що позивач працював на посаді директора Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, а тому висновки судів попередніх інстанцій про законність його звільнення на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України є помилковим, оскільки вказана норма права стосується посадових осіб господарських товариств, яким Чернівецька міська рада не є.

У свою чергу, позивач не є спеціальним суб`єктом, щодо якого може бути застосована така норма.

46. Проте у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 815/3200/16 (адміністративне провадження № К/9901/19991/18), де предметом адміністративного спору стало розпорядження голови районної державної адміністрації Тітарчука М. І. про припинення повноважень позивача від 29 червня 2016 року № 99/к-2016, який перебував на посаді першого заступника голови Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, суд касаційної інстанцій дійшов висновку про те, що виходячи з аналізу норм КЗпП України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації» повноваження перших заступників та заступників голів місцевих державних адміністрацій також можуть бути припинені головою відповідної місцевої державної адміністрації за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

47. Вказана норма забезпечує можливість розірвання трудового договору без наведення підстав припинення повноважень посадових осіб.

48. Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року у справі № 186/294/16-а (адміністративне провадження № К/9901/10359/19), де предметом розгляду було питання правомірності та законності дій відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги, яка передбачена статтею 44 КЗпП України (у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток) з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), Верховний Суд зазначив, що до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

49. Стаття 41 КЗпП України визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

50. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

51. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що повноваження позивача припинено на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, а припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування є підставою для виплати такій особі вихідної допомоги відповідно до статті 44 цього Кодексу. З урахуванням відсутності у відповідача жодних правових підстав щодо невиплати позивачу вихідної допомоги бездіяльність відповідача щодо її невиплати є протиправною.

52. Доводи заявника, викладені в касаційній скарзі, щодо неможливості звільнення позивача з посади відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України і, як наслідок, неможливості застосування наслідків, передбачених статтею 44 КЗпП України, суд касаційної інстанції вважав неприйнятними, оскільки питання правомірності звільнення позивача з посади у зв`язку з припиненням його повноважень згідно з розпорядженням голови Першотравенської міської ради від 05 квітня 2019 року № 74-ВК не є спірним у цій справі. На час вирішення спору вказане вище розпорядження міського голови у встановленому порядку не скасовано, протиправним не визнано.

53. При цьому Верховний Суд зазначив, що вказана стаття 41 КЗпП України не містить жодних застережень стосовно можливості розповсюдження вимог цієї статті на посадових осіб місцевого самоврядування.

54. Колегія суддів зазначила, що судова практика Касаційного цивільного суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду є різною при вирішенні питання про можливість розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, щодо припинення повноважень посадових осіб.

55. На думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду, ухвалення рішення у справі, що переглядається, є неможливим без відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі № 815/3200/16 (адміністративне провадження № К/9901/19991/18), від 06 серпня 2020 року у справі № 186/294/16-а (адміністративне провадження № К/9901/10359/19).

56. Велика Палата Верховного Суду вважає мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 березня 2023 року, такими, що містять обґрунтування необхідності вирішення питання про те, чи поширюється додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, - припинення повноважень посадових осіб лише на членів виконавчого органу господарських товариств, а також про те, чи поширюється положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України на посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.

57. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України).

58. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

59. Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

60. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.

61. Згідно із частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частиною четвертою статті 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у судів відсутні права для не застосування таких висновків.

62. Наявність глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Саме на державу покладається обов`язок створити у своїй правовій системі ефективні механізми, що нададуть можливість подолати можливі розбіжності в судовій практиці (рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2011 року у справі «Брезовець проти Хорватії» (Brezovec v. Croatia), заява № 13488/07).

63. У частині першій статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Такий розгляд відбувається з урахуванням статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

64. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

65. Виходячи з наведеного справу необхідно розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у порядку письмового провадження).

66. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною третьою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича, Білопільської міської ради, Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» про визнання незаконним і скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 26 липня 2023 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: місто Київ, вулиця Пилипа Орлика, 8.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв
СуддіЮ. Л. ВласовК. М. Пільков
М. І. ГрицівО. Б. Прокопенко
Д. А. ГудимаО. М. Ситнік
Л. Й. КатеринчукІ. В. Ткач
Л. Ю. КишакевичВ. Ю. Уркевич
С. І. КравченкоЄ. А. Усенко
Л. М. Лобойко