Провадження № 2/727/2160/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Літвінової О.Г.
при секретарі Вальків А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бишка Андріян Флорович до Чернівецької міської ради, Територіальний сервісний центр №7341 ГСЦ МВС в Чернівецькій області про визнання права власності в порядку спадкування,
Позивачка ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бишка Андріян Флорович звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування.
В позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 липня 2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) серії НОМЕР_1 .
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 24.08.2016 року, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належало б на день смерті і за законом мала право, заповіла дочці ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Скінтей Юлії Іллівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .
Серед іншого спадкового майна, покійна ОСОБА_2 володіла транспортним засобом марки CHEVROLET ТАНОЕ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору.
05 липня 2023 року приватним нотаріусом Скінтей Ю.І. відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на авто, що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 , так як відсутні відповідні документи на право власності на нерухоме майно, а саме на транспортний засіб CHEVROLET ТАНОЕ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, а саме: свідоцтво про реєстрацію чи технічний паспорт на автомототранспортний засіб, іншу самохідну машину або механізм, судновий білет чи договір комерційної концесії тощо, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Покійна ОСОБА_2 за життя володіла страховим сертифікатом «SALVAGE CERTIFICATE» V19122820B8, номер кузова НОМЕР_2 .
Після ввезення вищеописаного транспортного засобу в Україну, ОСОБА_2 подала митному органу митну декларацію (Форма МД-2) для його розмитнення. У графі 8 МД-2 одержувачем транспортного засобу виступала покійна ОСОБА_2 . В графі 9 МД-2 особою відповідальною за фінансове врегулювання також визначено ОСОБА_2 .
Покійна ОСОБА_2 розмитнила транспортний засіб марки CHEVROLET ТАНОЕ LTZ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, про що свідчить отримання нею Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2021 року.
Вищеописаним посвідченням зазначено, що Одеська митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України, реєстрацію та зняття з обліку ТЗ визначеному у посвідченні про реєстрацію № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_2 , що був ввезений громадянкою України ОСОБА_2 .
Покійною ОСОБА_2 для здійснення реєстрації транспортного засобу марки CHEVROLET TAHOE LTZ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору було отримано Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, виданого ТЗОВ «УКР-ТЕСТ- СТАНДАРТ».
За життя покійна ОСОБА_2 володіла усіма необхідними документами на транспортний засіб, які давали право на реєстрацію вищеописаного транспортного засобу у підрозділах МВС України, однак не встигла цього зробити оскільки померла. Здійснити реєстрацію права власності в органах МВС України, після смерті ОСОБА_2 спадкоємиця ОСОБА_3 не вправі.
Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388.
Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Покійній ОСОБА_2 при житті належав вищеописаний автомобіль. Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем спадщину у встановленому законом порядку прийняла, до неї на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право власності на вказаний автомобіль, однак на цей час позивачка позбавлена можливості завершити процедуру реєстрації автомобіля у органах МВС України та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивачку можливості вільно користуватися та розпоряджатися власністю.
При цьому, згідно з абз. 11 ч. 2 п. 8 Порядку № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.
Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Зазначає, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 - немає.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.
Відсутність правовстановлюючих документів на транспортний засіб є перешкодою в оформленні спадщини. Враховуючи викладене та враховуючи усі об`єктивні обставини, іншої можливості належним чином оформити право власності в порядку спадкування, що урегульовано книгою шостою 86 глави ЦК України, окрім як звернення до суду із вказаним позовом - не має.
За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Ч.1ст. 15 Цивільного кодексу України та ст.З Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.
Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.
А тому просила визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 право власності на транспортний засіб марки CHEVROLET TAHOE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зобов`язати Територіальний сервісний центр №7341 ГСЦ МВС в Чернівецькій області здійснити реєстрацію права власності на транспортний засіб марки CHEVROLET TAHOE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує повністю.
Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, від представників відповідачів до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 липня 2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) серії НОМЕР_1 .
За життя ОСОБА_2 залишила заповіт від 24.08.2016 року, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належало б на день смерті і за законом мала право, заповіла дочці ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Скінтей Юлії Іллівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .
Серед іншого спадкового майна, покійна ОСОБА_2 володіла транспортним засобом марки CHEVROLET ТАНОЕ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору.
05 липня 2023 року приватним нотаріусом Скінтей Ю.І. відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на авто, що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 , так як відсутні відповідні документи на право власності на нерухоме майно, а саме на транспортний засіб CHEVROLET ТАНОЕ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, а саме: свідоцтво про реєстрацію чи технічний паспорт на автомототранспортний засіб, іншу самохідну машину або механізм, судновий білет чи договір комерційної концесії тощо, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Покійна ОСОБА_2 за життя володіла страховим сертифікатом «SALVAGE CERTIFICATE» V19122820B8, номер кузова НОМЕР_2 .
Після ввезення вищеописаного транспортного засобу в Україну, ОСОБА_2 подала митному органу митну декларацію (Форма МД-2) для його розмитнення. У графі 8 МД-2 одержувачем транспортного засобу виступала покійна ОСОБА_2 . В графі 9 МД-2 особою відповідальною за фінансове врегулювання також визначено ОСОБА_2 .
Покійна ОСОБА_2 розмитнила транспортний засіб марки CHEVROLET ТАНОЕ LTZ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, про що свідчить отримання нею Посвідчення про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2021 року.
Вищеописаним посвідченням зазначено, що Одеська митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України, реєстрацію та зняття з обліку ТЗ визначеному у посвідченні про реєстрацію № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_2 , що був ввезений громадянкою України ОСОБА_2 .
Покійною ОСОБА_2 для здійснення реєстрації транспортного засобу марки CHEVROLET TAHOE LTZ, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору було отримано Сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, виданого ТЗОВ «УКР-ТЕСТ- СТАНДАРТ».
За життя покійна ОСОБА_2 володіла усіма необхідними документами на транспортний засіб, які давали право на реєстрацію вищеописаного транспортного засобу у підрозділах МВС України, однак не встигла цього зробити оскільки померла. Здійснити реєстрацію права власності в органах МВС України, після смерті ОСОБА_2 спадкоємиця ОСОБА_3 не вправі.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Частиною ч.1 ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388.
Відповідно до п. 8 Порядку № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Покійній ОСОБА_2 при житті належав вищеописаний автомобіль. Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем спадщину у встановленому законом порядку прийняла, до неї на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право власності на вказаний автомобіль, однак на цей час позивачка позбавлена можливості завершити процедуру реєстрації автомобіля у органах МВС України та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивачку можливості вільно користуватися та розпоряджатися власністю.
При цьому, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).
Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави
Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування».
Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року по справі № 914/1128/16.
При цьому, згідно з абз. 11 ч. 2 п. 8 Порядку № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.
Відсутність правовстановлюючих документів на транспортний засіб є перешкодою в оформленні спадщини. Враховуючи викладене та враховуючи усі об`єктивні обставини, іншої можливості належним чином оформити право власності в порядку спадкування, що урегульовано книгою шостою 86 глави ЦК України, окрім як звернення до суду із вказаним позовом - не має.
За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Ч.1ст. 15 Цивільного кодексу України та ст.3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права.
Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тому вважає звернення ОСОБА_1 до суду із позовною вимогою про визнання права власності на транспортний засіб є передчасним, оскільки право власності на вказаний автомобіль в Україні не був зареєстрований. А тому не може входит в обсяг спадкового майна, на який може бути визнано право власності в порядку спадкування.
Таким чином, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних в частині визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 право власності на транспортний засіб марки CHEVROLET TAHOE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору, в порядку спадкування після смерті смерті ОСОБА_2 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За таких обставин, суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати Територіальний сервісний центр №7341 ГСЦ МВС в Чернівецькій області здійснити реєстрацію права власності на транспортний засіб марки CHEVROLET TAHOE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , задовольнивши позовні вимоги частково.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.328, 1217, 1218, 1258, 1261, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Територіальний сервісний центр №7341 ГСЦ МВС в Чернівецькій області здійснити реєстрацію права власності на транспортний засіб марки CHEVROLET TAHOE, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , чорного кольору на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Г.Літвінова