Справа №345/3949/23
Провадження № 2/345/1061/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2023 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на частину майна з виключенням її зі складу спадщини, -

встановив:

Представник позивача - адвокат Сметаніков А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , стверджуючи, що в результаті приватизації квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , позивачці ОСОБА_4 та її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належало по третині вказаної квартири. Після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, частина з якої помилково була визнана як спільне майно подружжя та в результаті її частка розподілена наступним чином: пережилому з подружжя, батькові позивачки ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на половину спільного майна подружжя, а інша половина була розподілена між ним та позивачкою в рівних частках (по 1/12 частині). Помилковість такого розподілу полягає в тому, що квартира була приватизована трьома особами, в результаті чого вона вже набула статусу спільної сумісної власності, через що частка, належна на праві власності одному з подружжя, не підлягає поділу між подружжям як спільне майно. Допущеною помилкою позивачка безпідставно позбавлена права на частину своєї власності. Так як сестра і брат позивачки відмовились від прийняття спадщини після смерті її матері, то частка, належна до спадкування нею та її батьком, були рівними.

Про порушення свого права позивачка дізналася, коли після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина і нотаріусом під час вивчення документів зроблено зауваження щодо неправильності визначення складу спадщини після смерті ОСОБА_6 . Таким чином, 1/3 квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , є об`єктом права спадщини після смерті ОСОБА_6 в цілому, без її поділу як спільне майно подружжя, і мала бути поділена між спадкоємцями в рівних частках, тобто по 1/6 частини квартири кожному. У зв`язку з цим, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири, розташованої в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2023 було відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання на 10.30 год. 25.09.2023, встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

13.09.2023 відповідачем ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою позивачки, подано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивачка не вказала у позові всіх відповідачів по справі, адже в них є брат ОСОБА_3 , який проживає у м. Харкові, і також є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5 , адже подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. В той же час ОСОБА_2 подала заяву до нотаріуса про відмову від спадщини на користь брата.

Також ОСОБА_5 у відзиві зазначає, що приватизоване нерухоме майно набуло статусу особистої приватної власності дружини або чоловіка тільки з 13.06.2012 (дата набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка»). Житло, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але у порядку приватизації до 13.06.2012, підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідач ОСОБА_5 вказує, що спірне житло приватизоване 17.05.2006.

Також зазначає, що про розподіл спадщини після смерті матері ОСОБА_6 позивачка дізналася в 2011 році, коли оформляла документи в нотаріуса, а не в 2023 році після смерті батька ОСОБА_5 . В 2011 році позивачка розподіл спадщини не оспорювала, тобто з визначенням часток між спадкоємцями була згодна. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 просить в позові відмовити.

Ухвалою від 11.10.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.00 год. 31.10.2023.

31.10.2023 представником позивача подано суду відповідь на відзив, в якому вказано, що відповідачкою ОСОБА_2 не долучено до матеріалів справи доказів того, що її брат ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька. Вважає позовні вимоги підставними. Щодо пропуску строку позовної давності зазначає, що позивачка не знала про порушення свого права до моменту звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_5 , оскільки квартира була у спільній сумісній власності і розподіл часток носив формальний характер.

13.11.2023 відповідачкою ОСОБА_2 подано заяву про доручення до матеріалів справи копії її заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 в користь сина спадкоємця ОСОБА_3 . Справу просить розглядати у її відсутності.

Також 13.11.2023 представником позивача подано суду клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 13.11.2023 клопотання представником позивача задоволено та залучено до участі в справі співвідповідача ОСОБА_3 . Встановлено останньому строк для подання відзиву на позовну заяву.

07.12.2023 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає і вважає, що позов не підлягає задоволенню. Зазначає, що приватизоване нерухоме майно набуло статусу особистої приватної власності дружини або чоловіка тільки з 13.06.2012. Житло, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але у порядку приватизації до 13.06.2012, підлягає поділу на загальних підставах. Вказує, що спірне житло приватизоване 17.05.2006. Також зазначає, що про розподіл спадщини після смерті матері ОСОБА_6 позивачка дізналася в 2011 році, коли оформляла документи в нотаріуса, а не в 2023 році після смерті батька ОСОБА_5 . В 2011 році позивачка розподіл спадщини не оспорювала, тобто з визначенням часток між спадкоємцями була згодна. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 просить в позові відмовити.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак 19.12.2023 представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, просить взяти до уваги відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час судового засідання був повідомлений завчасно.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 10.02.2023, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_5 , матір`ю є ОСОБА_6 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.12.2011 року, спадкоємцями майна ОСОБА_6 , 1948 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 до 1/2 частки, та чоловік ОСОБА_5 до 1/2 частки. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/6 чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку квартири видано ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частку квартири видано ОСОБА_1 (а.с.12, 14).

Згідно свідоцтва про право власності від 01.12.2011, ОСОБА_5 , 1944 року народження, який є пережившим чоловіком ОСОБА_6 , 1948 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з 1/3 частки чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 . (а.с.13).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформація сформована 17.05.2023), квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 в частці 5/12, та ОСОБА_5 в частці 7/12 (а.с.11).

ОСОБА_5 , 1944 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.16).

Згідно заяви від 08.04.2023, яка подана відповідачем ОСОБА_2 нотаріусу, ОСОБА_2 відмовляється від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 в користь сина спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оціночна вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 27.06.2023 становить 1185807,73 грн. (а.с.8-10).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з абз. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацією державного житлового фонду є відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 11 січня 2011 року № № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, зазначену норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, ч.5 ст. 61 СК України виключено. Проте кодекс доповнено, зокрема п.4 ч.1 ст. 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Судом встановлено, що свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 були видані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 02.12.2011; свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя було видано ОСОБА_5 02.12.2011, тобто в період часу, коли житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового Фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, нотаріус правомірно видав ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні подружжя, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 , що узгоджується із правовою позицією зазначеною у постанові Верховного суду від 12 серпня 2020 року по справі № 626/4/17 (провадження № 61-29004св18).

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

При цьому суд бере до уваги правову позицію, зазначену впостанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року, а саме: відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим.У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на частину майна з виключенням її зі складу спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий