Провадження № 2/522/1518/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який 03.10.2019 було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/13746/19, ними було набуто у власність спільне рухоме та нерухоме майно. Посилаючись на те, що на час фактичного припинення шлюбних відносин у лютому 2016 року, у ОСОБА_3 залишились спільні грошові кошти подружжя у сумі 72 000,00 доларів США, які вона відмовилась повернути та поділити з позивачем, а також на відчуження нею автомобіля Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в. без згоди позивача, ОСОБА_1 просить суд: визнати автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , набутим за час шлюбу; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 111 656,00 грн, як компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 ; визнати грошові кошти в розмірі 220 000,00 грн, які були зняті ОСОБА_3 в ПАТ «Укрсоцбанк» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , набутим за час шлюбу та стягнути в порядку поділу майна подружжя з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 110 000,00 грн.

18.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову та зазначає, що автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 було відчужено 29.06.2018, тобто під час перебування сторін у шлюбі, а спірні кошти були витрачені на спільні потреби сім`ї. До відзиву додано заяву про застосування строку позовної давності.

30.12.2021 ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя: транспортного засобу (вантажний сідловий тягач Е) марки Kenworth T 2000, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; транспортного засобу (напівпричіп контейнеровоз) марки Monn, модель TL, державний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки у праві спільної сумісної власності в розмірі 603 452,74 грн.

07.02.2022 ухвалою суду зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

11.05.2022 від представника ОСОБА_1 надійшли пояснення до яких долучено копію позовної заяви ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, де вона зазначає, що їх фактичні шлюбні стосунки припинені з січня 2017 року, що спростовує її твердження про те, що автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 відчужений на час перебування сторін у шлюбі, а кошти витрачені на потреби сім`ї.

У додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 08.06.2022, представник ОСОБА_3 зазначає про те, що в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 у справі № 522/13746/19, яким розірвано шлюб між сторонами, відсутні посилання на час припинення фактичних шлюбних відносин.

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_1 зазначає, що спірні транспортні засоби були відчужені ще у 2013 році про що достеменно відомо ОСОБА_3 , а отримані від їх відчуження кошти витрачені на потреби сім`ї, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

29.09.2022 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

16.03.2023 до суду від представник ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 20.07.2002 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 у справі № 522/13746/19.

При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що фактичні шлюбні стосунки припинені у лютому 2016 року, а ОСОБА_3 у січні 2017 року.

Разом з тим суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено фактичного припинення шлюбних відносин для осіб, які перебувають у офіційно зареєстрованому шлюбі, тому подружжя перебуває у шлюбі до набрання рішенням суду про розірвання їх шлюбу законної сили та внесення відповідного запису до реєстру.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС в Одеській області від 24.12.2021 № 31/15/5141-2195 на ухвалу суду про витребування доказів від 18.11.2021, копії матеріалів на підставі яких було здійснено реєстрацію або перереєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2007 р.в., чорного кольору, який належав громадянці ОСОБА_3 надати немає можливості, у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних справ (3 роки) ст.-203 наказу МВС України № 5 ДСК від 10.01.2014.

З наданих позивачем роздруківок із сайту OpenDataUA вбачається, що реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 проведено 29.06.2018, що підтверджує і відповідач у відзиві на позовну заяву.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04. 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 286/1537/16-ц зазначено, що набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19 зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положеннями ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Заперечуючи проти визнання зазначеного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_3 зазначала про те, що цей транспортний засіб придбаний нею за кошти її сина, проте будь-яких доказів на підтвердження зазначених тверджень нею не надано, в зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача про визнання автомобіля Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 р.в., реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є такими, що підлягають задоволенню. Позовна давність до даної вимоги не підлягає застосуванню, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 02.11.2019, тоді як з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 26.10.2021, тобто в межах строку позовної давності.

При цьому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування йому ОСОБА_3 1/2 вартості зазначеного транспортного засобу у сумі 111 656,00 грн, оскільки на час його відчуження сторони перебували в офіційному шлюбі, а тому кошти отримані від відчуження майна є такими, що використані в інтересах сім`ї.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання грошових коштів в розмірі 220 000,00 грн, які були зняті ОСОБА_3 в ПАТ «Укрсоцбанк» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , набутим за час шлюбу та стягнення в порядку поділу майна подружжя з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 110 000,00 грн, суд зазначає, що як вбачається із наданих позивачем виписок по клієнтському картковому рахунку реального часу в ПАТ «Укрсоцбанк» списання коштів ОСОБА_3 з рахунків ОСОБА_1 відбувалось у 2014 році, тобто в той час коли сторони перебували у шлюбі, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення первісного позову в зазначених частинах вимог, позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності підстав для задоволення позову.

Водночас суд також не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки як встановлено судом транспортний засіб (вантажний сідловий тягач Е) марки Kenworth T 2000, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 та транспортний засіб (напівпричіп контейнеровоз) марки Monn, модель TL, державний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 були зареєстровані за ОСОБА_1 та згідно відповіді Головного сервісного центру МВС в Одеській області від 14.05.2022 № 31/15/5141-11аз на адвокатський запит ОСОБА_5 , транспортний засіб (вантажний сідловий тягач Е) марки Kenworth T 2000, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 було перереєстровано 21.01.2016 на громадянку ОСОБА_6 , а транспортний засіб (напівпричіп контейнеровоз) марки Monn, модель TL, державний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 20.03.2018 на громадянина ОСОБА_7 .

Таким чином, спірне рухоме майно за зустрічним позовом було відчужено в період перебування сторін у шлюбі, що виключає його поділ між подружжям та відшкодування ОСОБА_3 половини його вартості. Позовна давність до зустрічного позову не підлягає застосуванню, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову.

За таких обставин, первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення первісного позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн. Водночас судом встановлено, що звертаючись з позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір за вимогами майнового характеру та не сплачено судовий збір за вимогою немайнового характеру у сумі 908,00 грн, в зв`язку з чим з нього слід достягнути судовий збір в дохід держави у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль Mitsubishi Lancer 2.0, 2007 року виписку, реєстраційний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) 908,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) в дохід Державного бюджету України908,00 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду буде складено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 22.06.2023.