Справа № 256/3233/13-ц
Провадження № 2-в/185/61/23
У Х В А Л А

18 грудня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Іжболдіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за заявою адвоката Санамян Ольги Олегівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

встановив:

В вересні 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява адвоката Санамян Ольги Олегівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Заява обґрунтована тим, що 07.10.2013 року заочним рішенням Калінінського районного суду м. Донецька по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки доходу. Це рішення було переглянуто судом та 08.01.2014 року було ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені частково - стягнуто аліменти на користь позивача на утримання синв в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючиз 23 квітня 2013 року. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд залишив без задоволення. Проте Єдиний державний реєстр судових рішень не містить рішення від 08.01.2014 року по даній справі. Той факт, що дійсно рішення ухвалювалось Калінінським районним судом м. Донецька підтверджується ухвалою від 08.04.2014 року, яка є в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Окрім цього, це підтверджується ухвалою від 18.06.2014 року, якою задоволено подання начальника ВДВС Київського РУЮ у м. Донецьку про видачу дублікату виконавчого листа. Наразі постало питання щодо звернення до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження , але у позивача відсутній оригінал виконавчого документу, який у свій час був переданий до ВДВС в м. Донецьку та скоріш за все залишився в будівлі ВДВС, яка знаходиться в окупації. У зв`язку з цим звернулася до суду із заявою.

Ухвалою суду від 26 вересня 2023 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено судовий розгляд.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заявник у прохальній частині заяви просив розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам Верховним судом розпорядженням від 02.09.2014 № 2710/38-14, визначено територіальну підсудність справ, підсудних Калінінському раолнному суду м. Донецька, - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно з ч.1 ст.494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч.2 ст.494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

На підтвердження наявності судових рішень заявником надано копії останніх, а саме: рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 07.10.2013 року, ухвалу Калінінського районного суду міста Донецька від 08.04.2014 року, ухвалу Калінінського районного суду міста Донецька від 18.06.2014 року та рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 08.01.2014 року. Рішення Калінінського районного суду міста Донецька від 08.01.2014 року не міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, на відміну від інших судових рішень по цій справі. Проте, на підтвердження того, що воно дійсно ухвалювалось Калінінським районним судом міста Донецька, позивачка надала його копію, завірену печаткою суду. Також про наявність судового рішення від 08.01.2014 року може свідчити виконавчий лист від 20.02.2014 року, який був виданий на підставі рішення від 08.01.2014 року. Копію виконавчого листа надано до суду.

Суд приходить до висновку, що зміст наданих заявником копій вказаних судових рішень аналогічний тому, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень. А судове рішення від 08.01.2014 року, яке не міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень дійсно існувало, це підтверджується наданими доказами та змістом судових рішень, датованими після ухвалення цього рішення.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе встановити, що 07 жовтня 2013 року Калінінським районним судом міста Донецька було ухвалено рішення у цивільній справі №256/3233/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки доходу та рішенням Калінінського районного суду міста Донецькаі від 08 січня 2014 року позовні вимоги позивача були задоволені частково - стягнуто аліменти на користь позивача на утримання синв в розмірі 1/6 частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючиз 23 квітня 2013 року. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд залишив без задоволення. Ухвалою Калінінського районного суду міста Донецька від 08 квітня 2014 року було відмовлено в ухваленні додаткового рішення по справі №256/3233/13-ц, та ухвалою Калінінського районного суду міста Донецька від 18 червня 2014 року задоволено подання та видано дублікат виконавчого листа.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що йому надано достатньо матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині вказаних судових рішень від 07.10.2013 року, 08.01.2014 року, 08.04.2014 року та 18.06.2014 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.81,258-260,493,494 ЦПК України, суд

постановив:

Відновити втрачене судове провадження в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 07 жовтня 2013 року.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 07 жовтня 2013 року у справі №256/3233/13-ц в такій редакції:

Справа № 256/3233/13-ц Провадження №2/256/1027/2013

РІШЕННЯ (заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2013 року м. Донецьк

Калінінський районний суд міста Донецька у складі:

головуюча суддя - Гладка І.А.,

при секретарі - Петриченко К.С.,

за участю сторін:

позивача - не з`явився,

представника позивача - не з`явився,

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті цивільну справу за позовною ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Подану позовну заяву позивач обґрунтувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку листопада 2012 року, відповідач, зібравши свої особисті речі, без яких-небудь пояснень, покинув квартиру позивача, де вони разом проживали. Наступного дня, за ініціативою позивача, відбулася розмова, в якій відповідач повідомив, що не потребує третьої дитини, не бажає її утримувати та почав вимагати розірвати шлюб до народження спільної дитини. Після цього, за для запобігання майбутніх стресів, позивач більше з відповідачем не зустрічалась та розмов не мала. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з того часу. За весь час до моменту народження сина, відповідач не дзвонив, станом позивача не цікавився, так само як і не цікавився датою родів, народженням дитини, його статті та інших відомостей, пов`язаних із вагітністю та народженням сина. Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем. Позивачем 24 січня 2013 року було надіслано листа на адресу Обласної клінічної травматологічної лікарні, в якому позивач повідомила про народження сина та попросила відповідача надати матеріальну та моральну допомогу, пов`язану із вихованням дитини. Після чого, відповідачем поштовим переказом на адресу позивача були надіслані в лютому, березні та квітні 2013 року кошти на загальну суму 3800 грн. Позивач також зазначила, що вона не працює, знаходиться у відпустці у зв`язку із народженням дитини, а тому, не має можливості у повній мірі надавати матеріальну допомогу як собі так і дитині. Інших доходів, окрім щомісячної допомоги, яка виплачується при народженні дитини, позивач не отримує. Позивач також навчається у докторантурі ДНМУ ім. Горького, однак у зв`язку із народження дитини, на підставі наказу, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Дитина нещодавно народилась, а тому, вона постійно потребує матеріальних витрат, пов`язаних з її життям та вихованням. Так, дитина має потребу у колясці, дитячій необхідній меблі, ігровому манежі, краватці, іграшках, одежі та взуття, предметів гігієни, вітамінах, тощо. Все це коштує чималих грошей. Не зважаючи на той факт, що відповідач проживає окремо, фактичні шлюбні відносини між Сторонами припинені, Відповідач досі є чоловіком позивача, має матеріальну можливість допомагати як їй, так їх спільній дитині. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує постійний щомісячний дохід, більш того, працює не в одному закладі, у зв`язку із чим, отримує не тільки офіційну заробітну плату. Так, позивач зазначила, що відповідач має п`ять постійних місць роботи, а саме: Донецька обласна клінічна травматологічна лікарня, лікар-нейрохірург; Донецький науково - дослідний інститут травматології та ортопедії; Філія медичної сеті «Добробут»; Клініка «Борис»; Донецький центр екстреної медичної допомоги.

Позивач та її представник Санамян О.О., яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, проте надали до суду заяви, згідно яких просили суд розглянути справу в їх відсутність, позовну заяву підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак надав до суду заяву, відповідно до якої, просив суд, перенести розгляд справи, у зв`язку із тим, що він буде знаходитися у відрядження за межами Донецької області, однак будь яких доказів цього до суду не надав.

Відповідно до ч.4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, 2 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячі з положень ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану 04 серпня 2012 року.

Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва серії НОМЕР_2 від 16 січня 2013 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками значаться відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Із долученої до матеріалів справи довідки № 4 від 19 лютого 2013 року, яка була видана позивачу головою ЖБК МИР-20 Вдовиченко Л.А., судом вбачається, що разом із позивачем мешкає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що позивач зверталась до відповідача із листом від 21 січня 2013 року, в якому звернулась до позивача із проханням допомогти їй морально та матеріально у вихованні малолітнього ОСОБА_4 .

Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії наказу № 158-ОВ від 27 лютого 2013 року позивач ОСОБА_2 працює в Донецькому національному медичному університеті ім. М. Горького на посаді докторанту кафедру психіатрії, наркології та медичної психології, та їй було надано відпустку по догляду за дитиною з 08 березня 2013 року до досягнення дитиною 3-х років по 10 січня 2016 року.

З довідки № 148 від 25 лютого 2013 року, яка долучена до матеріалів справи судом вбачається, що позивач ОСОБА_2 отримує допомоги при народженні на дитину ОСОБА_5 з 01 січня 2013 року.

Проаналізувавши матеріали справи та докази у їх сукупності та враховуючи матеріальне положення позивача та той факт, що вона перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а також враховуючи майновий стан відповідача, суд прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягяє задоволенюю в повному обсязі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судови збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 84, 180-183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 1, 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки отримуваємого відповідачем доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 23 квітня 2013 року до досягненням дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі ? частки отримуваємого відповідачем доходу щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 23 квітня 2013 року до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шестирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя І.А. Гладка

Відновити втрачене судове провадження в частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 08 січня 2014 року.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 08 січня 2014 року у справі №256/3233/13-ц в такій редакції:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року м. Донецьк

Калінінський районний суд міста Донецька у складі:

головуюча суддя - Гладка І.А.,

при секретарі - Скляренко Ю.С.,

за участю сторін:

позивача - не з`явився,

представника позивача - ОСОБА_6 ,

відповідача - не з`явився,

представника відповідача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті цивільну справу за позовною ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину. Подану позовну заяву позивач обґрунтувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На початку листопада 2012 року, відповідач, зібравши свої особисті речі, без яких-небудь пояснень, покинув квартиру позивача, де вони разом проживали. Наступного дня, за ініціативою позивача, відбулася розмова, в якій відповідач повідомив, що не потребує третьої дитини, не бажає її утримувати та почав вимагати розірвати шлюб до народження спільної дитини. Після цього, за для запобігання майбутніх стресів, позивач більше з відповідачем не зустрічалась та розмов не мала. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з того часу. За весь час до моменту народження сина, відповідач не дзвонив, станом позивача не цікавився, так само як і не цікавився датою родів, народженням дитини, його статті та інших відомостей, пов`язаних із вагітністю та народженням сина. Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачем. Позивачем 24 січня 2013 року було надіслано листа на адресу Обласної клінічної травматологічної лікарні, в якому позивач повідомила про народження сина та попросила відповідача надати матеріальну та моральну допомогу, пов`язану із вихованням дитини. Після чого, відповідачем поштовим переказом на адресу позивача були надіслані в лютому, березні та квітні 2013 року кошти на загальну суму 3800 грн. Позивач також зазначила, що вона не працює, знаходиться у відпустці у зв`язку із народженням дитини, а тому, не має можливості у повній мірі надавати матеріальну допомогу як собі так і дитині. Інших доходів, окрім щомісячної допомоги, яка виплачується при народженні дитини, позивач не отримує. Позивач також навчається у докторантурі ДНМУ ім. Горького, однак у зв`язку із народження дитини, на підставі наказу, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Дитина нещодавно народилась, а тому, вона постійно потребує матеріальних витрат, пов`язаних з її життям та вихованням. Так, дитина має потребу у колясці, дитячій необхідній меблі, ігровому манежі, краватці, іграшках, одежі та взуття, предметів гігієни, вітамінах, тощо. Все це коштує чималих грошей. Не зважаючи на той факт, що відповідач проживає окремо, фактичні шлюбні відносини між Сторонами припинені, Відповідач досі є чоловіком позивача, має матеріальну можливість допомагати як їй, так їх спільній дитині. Відповідач офіційно працевлаштований, отримує постійний щомісячний дохід, більш того, працює не в одному закладі, у зв`язку із чим, отримує не тільки офіційну заробітну плату. Так, позивач зазначила, що відповідач має п`ять постійних місць роботи, а саме: Донецька обласна клінічна травматологічна лікарня, лікар-нейрохірург; Донецький науково - дослідний інститут травматології та ортопедії; Філія медичної сеті «Добробут»; Клініка «Борис»; Донецький центр екстреної медичної допомоги.

Позивач до судового засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивача Санамян О.О., яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_7 , яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов визнала частково з огляду на ті обставини, що її довіритель добровільно сплачує аліменти на дитину та не має достатньої матеріальної можливості сплачувати аліменти на дружину.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані лише частково та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, 2 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Виходячи з положень ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з положеннями ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пунктом 1 частини 3 статті 70 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п`ятдесят відсотків.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке було видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану 04 серпня 2012 року.

Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва серії НОМЕР_2 від 16 січня 2013 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками значаться відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Із долученої до матеріалів справи довідки № 4 від 19 лютого 2013 року, яка була видана позивачу головою ЖБК МИР-20 Вдовиченко Л.А., судом вбачається, що разом із позивачем мешкає її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що позивач зверталась до відповідача із листом від 21 січня 2013 року, в якому звернулась до позивача із проханням допомогти їй морально та матеріально у вихованні малолітнього ОСОБА_4 .

Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії наказу № 158-ОВ від 27 лютого 2013 року позивач ОСОБА_2 працює в Донецькому національному медичному університеті ім. М. Горького на посаді докторанту кафедру психіатрії, наркології та медичної психології, та їй було надано відпустку по догляду за дитиною з 08 березня 2013 року до досягнення дитиною 3-х років по 10 січня 2016 року.

З довідки № 148 від 25 лютого 2013 року, яка долучена до матеріалів справи судом вбачається, що позивач ОСОБА_2 отримує допомогу при народженні дитини - ОСОБА_5 з 01 січня 2013 року.

Із долучених до матеріалів справи копії відповідних фіскальних чеків за 2013 рік судом вбачається, що відповідач добровільно сплачує позивачу аліменти на дитину.

Як вбачається судом із долучених до матеріалів справи копії довідок про доходи № 273 від 10.09.2013 року, № 724 від 11.09.2013 року відповідачу в період з січня 2013 року по серпент 2013 року була нарахована заробітна плата у розмірі 45164,74 грн. та 5364,09 грн.

Судом також встановлено, що 23 жовтня 2013 року рішенням Київського районного суду м. Донецька було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_8 аліменти на дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частини всіх видів доході відповідача щомісячно, починаючи з 16 вересня 2013 року, про зо свідчить копія відповідного рішення суду, яка долучена до матеріалів справи.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована лише частково та підлягає частковому задоволенню.

Під час ухвалення рішення по справі, суд виходив з того, що дійсно на відповідача, як на батька малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ст.180 Сімейного кодексу України покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення її повноліття. Разом з тим на утриманні відповідача вже перебувають малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , аліменти на яких були стягнуті рішенням Київського районного суду м. Донецька від 23 жовтня 2013 року. Крім того, як вбачається судом із долучених до матеріалів справи письмових доказів, відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачці. Таким чином, беручі до уваги вищевикладене, а також той факт, що відповідно до п. 1 ч. З ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір утримання за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів обмежується на рівні 50%, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки всіх його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, при цьому відмовив у задоволенні інших позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» дід сплати судового збору звільняються позивачі - за падання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже з відповідача ОСОБА_3 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 75, 84, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частки отримуваємого відповідачем доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 23 квітня 2013 року до досягненням дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя І.А. Гладка

Відновити втрачене судове провадження в частині ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 08 квітня 2014 року.

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 08 квітня 2014 року у справі №256/3233/13-ц в такій редакції:

Справа № 256/3233/13-ц Провадження №2др/256/3/2014

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року м. Донецьк

Калінінський районний суд м. Донецька у складі:

головуючої судді - Гладкої І.А.,

при секретарі - Запарі С.Р.,

за участю сторін:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився,

представника відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку обґрунтував тим, що 08 січня 2014 року Калінінським районним судом м. Донецька ухвалено рішення про стягнення аліментів, згідно з яким визначено їх розмір та дату, з якої обчислюється стягнення, а саме, 1/6 доходів з 23 квітня 2013 року. Однак під час цього суд не вирішив питання щодо зарахування до суми аліментів, що підлягає стягненню, грошових коштів в розмірі 10 400 грн., які було сплачено позивачем на ім`я ОСОБА_2 у період з лютого по грудень 2013 року.

Сторони по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак доказів поважності своєї неявки до суду не надали, відповідно до ч. 3 ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України їх присутність не є обов`язковою.

Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться квитанції про сплату відповідачем аліментів на користь позивача за період з лютого 2013 року по грудень 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно змісту ч. 1-4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України ( 2947-14 ). У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою сторін виконавчого провадження.

Таким чином, дослідив матеріали справи, суд дійшов висновку, що під час ухвалення 08 січня 2014 рішення по даній цивільній справі судом були розглянуті усі позовні вимоги, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення. При цьому, відповідач має право в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернутись до державного виконавця із заявою про проведення розрахунку заборгованості по аліментам із урахуванням сплачених ним сум за період з лютого 2013 року по грудень 2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208-210, 220 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.А. Гладка

Відновити втрачене судове провадження в частині ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 18 червня 2014 року.

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали Калінінського районного суду м. Донецька від 18 червня 2014 року у справі №256/3233/13-ц в такій редакції:

УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2014 р. м. Донецька

Калінінський районний суд міста Донецька Донецької області у складі:

головуючого судді - Ушенка В.Ф.

при секретарі - Малаховій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку про видачу дублікату виконавчого листа, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник ВДВС Київського районного управління юстиції у м. Донецьку звернувся до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого листа № 256/3233/13-ц, виданого Калінінським районним судом м. Донецька від 20.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини. 25.02.2014 року до відділу надійшла заява стягувача про прийняття до виконання виконавчого листа за місцем роботи боржника, в якій зазначила адреси підприємств в якій зазначила адреси підприємств в яких працює боржник, одне з яких знаходиться в Калінінському районі м. Донецька.

Відповідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що подання про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368 ЦПК України, 5,6,11 Закону України Про виконавче провадження, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Донецьку про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частини з отмуваємого відповідачем доходу щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме 23.04.2013 року до досягненням дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ".

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання суддею) та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя М. М. Перекопський