Справа № 357/2842/23
Провадження № 2/357/1282/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги в розмірі 36302,28 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 10373,26 грн., 3% річних в сумі 3227,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 684,00грн.

В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 , за період з 01.10.2013 року по 01.02.2023 року рахується заборгованість за надані позивачем послуги в розмірі 36302,28 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги відповідачами не виконуються.

Заперечуючи позов, відповідач ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву де зазначив, що не погоджується з сумою боргу в розмірі 36302,28 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 10373,26 грн., 3% річних в сумі 3227,00 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.02.2023 року, зважаючи на те, що він є інвалідом 2 групи, однак внаслідок систематичного рецедиву хвороби пов`язаною в тому числі з військовою агресією проти України, він обмежений в пересуванні та потребує стороннього догляду, додаткових витрат. Важає, що позивач лише частково надав суду докази про розмір заборгованості за послуги з постачання теплової енергії на суму 15 208,99 грн., за період з 01.03.2020 року 3320,48 грн.; за 2021 рік 5916,22 грн.; за 2022 рік 5070 грн.; за 2023 рік 902,26 грн. При вирішенні спору відповідач просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності. Також, не погоджується з розрахуноком 3 % річних та інфляційних нарахувань проведених позивачем. Вважає, що наданий розрахунок не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України та є надуманим, оскільки для стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань також застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки. Відповідно до ЗУ України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 24.02.2022 і Указом Президента України № 64 введено режим воєнного стану. Постановою КМУ від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово- комунальних послуг в період воєнного стану» - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасність та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги заборонено, до припинення скасування воєнного стану в Україні. Таким чином вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань також не відповідають вимогам закону. Крім того, у наданій до суду копії договору про надання послуг від 09.11.2016 року зазначені реквізити паспорта ОСОБА_1 , які не відповідають дійсності, а підпис ОСОБА_1 викликає сумніви у справжності.

Заперечуючи позов, відповідач ОСОБА_2 , подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що не погоджується з сумою боргу, зважаючи на те, що за адресою вказаною у позовній заяві проживає її брат, ОСОБА_1 , який повинен сплачувати за отримані послуги, але він є інвалідом 2 групи, не має достатнього доходу, та потребує стороннього догляду. Внаслідок збройної агресії проти України, ОСОБА_2 виїхала з постійного місця проживання, позбавлена стабільного заробітку, проживає у сільській місцевості. При вирішенні спору відповідач просила застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду (а.с. 36).

03.05.2023 року представник позивача ОСОБА_3 направила суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.46).

25.05.2023 року відповідач ОСОБА_2 направила суду ряд клопотань про поновлення строку на подачу відзиву та заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.48).

25.05.2023 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направили суду відзив на позов та заяви про застосування строку позовної давності, заяви проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.49,50, 53-55, 60,61, 63).

01.06.2023 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» направили суду відповідь на відзив (а.с.71-73).

13.06.2023 року відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 направили суду заперечення по справі.

19.06.2023 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд відмовив в задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.84-86).

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 03.05.2023 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечила (а.с.46).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не визнали позов, пояснили, що заборгованість виникла внаслідок скрутного матеріального становища, просили застосувати строки позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи, позицію учасників судового процесу, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 рахується заборгованість за послуги постачання теплової енергії перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.10.2013 року по 01.02.2023 року, в сумі 36302,28 грн., що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем, а також, розрахунку суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 10373,26 грн., та три відсотки річних в сумі 3227,00 грн., за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року.

Відповідно до наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за даною адресою, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34,35).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованих станом на 16.02.2023р., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, 23.07.2013р. Вказаним особам, дана квартира належить на праві спільної часткової власності (а.с. 13,14).

Встановлено, що 09.11.2016 року позивач з відповідачем ОСОБА_1 уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: по АДРЕСА_3 (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2023 року на адресу відповідачів було направлено досудове попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом 10 днів, яке залишилася без задоволення (а.с.16).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідачів є своєчасна оплата отриманих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів.

Згідно ч.1,2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

В даному випадку, судом встановлений факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи.

Позивач просив стягнути з відповідачів суму інфляційний втрат в розмірі - 10373,26 грн., та три відсотки річних в сумі - 3227,00 грн., за період з 01.10.2013 року по 23.02.2022 року, оскільки має місце прострочення відповідачами грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16, зазначено, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд критично оцінює доводи відповідачів, що 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані позивачем в період воєнного стану.

Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан .Постановою КМУ від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово- комунальних послуг в період воєнного стану» - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних), нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасність та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги заборонено, до припинення скасування воєнного стану в Україні. Як вбачається з розрахунку, позивач обрахував суми згідно ст. 625 ЦК України в період до 23.02.2022 року, тобто не в період воєнного стану.

Окрім інших заперечень, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд застосувати при вирішенні даного спору строки позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За стт.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Враховуючи заяву відповідачів про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.03.2020 по 01.02.2023р. та компенсаційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме індексу інфляції та 3 відсотків річни,х за період часу з 01.03.2020 до 23.02.2022р.

Дослідивши розрахунок заборгованості відповідачів (розрахунковий лист абонента), суд вважає за можливе, в рамках даного позову застосувати положення про строк позовної давності та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2020 року, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 14.03.2023 року, а тому підлягає до задоволення вимога позивача за останні три роки, на суму 16 229 грн.03 коп. (основний борг - 15 208,99 грн., /період з 01.03.2020 року по 01.02.2023 року/; 3% річних -243 грн.03 коп.; інфляційні витрати - 777 грн. 01 коп. за період 01.03.2020 р. по 23.02.2022 р).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 5034, яке міститься у матеріалах справи, та оскільки позов задоволено на 32,52 % (16229, 03 грн. х 100 : 49902,54 грн.), судовий збір слід стягнути з відповідачів в розмірі 872,84 грн. (2684,00 х 32,52 % : 100), по 436,42 грн. з кожного.

На підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як особа з інівалдністю 2 групи, а з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати по справі в сумі 436,42 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 267, 319, 322, 525, 526 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-4 від 24.06.2004 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017 року, ст.ст. 12, 76, 81,141, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , /РНОКПП НОМЕР_2 /, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , /РНОКПП НОМЕР_3 /, в солідарному порядку, на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» борг в сумі 15 208 грн.99 коп. (п`ятнадцять тисяч двісті вісім гривень дев`яносто дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , /РНОКПП НОМЕР_2 /, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , /РНОКПП НОМЕР_3 /, солідарно, на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» борг виниклий внаслідок інфляційних процесів в сумі 777 грн. 01 коп. (сімсот сімдесят сім гривень одна копійка ) та три відсотки річних в сумі 243 грн.03 коп. (двісті сорок три гривні, 03 копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , /РНОКПП НОМЕР_3 / на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати по справі в сумі 436,42 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.06.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола