УХВАЛА

20 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 466/3645/23

провадження № 61-17569ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Східного регіонального управління державної прикордонної служби України на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у справі за позовом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Східне регіональне управління державної прикордонної служби України у березні 2023 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на статтю 1212 ЦК України, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 140 353,31 грн безпідставно набутих коштів.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Держприкордонслужбі і останнім місцем проходження служби було Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04 червня 2022 року № 171-ОС контракт з ОСОБА_1 припинено (розірвано) та звільнено останнього з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом від 09 червня 2022 року № 180-ОС підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а також встановлено виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.

Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 142 490,67 грн, яку (з урахуванням утриманого військового збору 1,5% - 2137,36 грн) йому було виплачено у розмірі 140 353,31 грн.

Однак, відповідно до аудиторського звіту за результатами внутрішнього аудиту діяльності адміністрації Державної прикордонної служби України, органів Держприкордонслужби щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей додатковою винагородою на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 була нарахованою помилково та безпідставно.

У разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами в період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), ОСОБА_1 не набув права на застосування до нього положень статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та отримання одноразової грошової допомоги при звільнені.

Позивачем направлено відповідачу листа про повернення безпідставно набутих коштів, однак відповіді на нього позивач не отримав, а тому просить на підставі статті 1212 ЦК України стягнути безпідставно виплачені ОСОБА_1 грошові кошти на користь позивача.

Личаківський районний суд м. Львова рішенням від 29 червня 2023 року, яке залишив без змін Львівський апеляційний суд постановою від 20 листопада 2023 року, відмовив у задоволенні позову.

11 грудня 2023 року Східне регіональне управління державної прикордонної служби України подало до суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року, в якій просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.

Східне регіональне управління державної прикордонної служби України зазначає, що справа має виняткове значення для учасника справи, оскільки застосування позивачем абзацу 2 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розширеному тлумаченні було визначено порушенням адміністрацією Державної прикордонної служби України за результатами проведеного аудиту.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Східного регіонального управління державної прикордонної служби України на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у справі за позовом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров