КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, який мотивувала тим, що вона є рідною матір`ю ОСОБА_5 , з яким відповідач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2015 року до 06 листопада 2017 року.

Вказувала, що в шлюбі у ОСОБА_3 та її сина, народилася дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка для неї є рідною онукою та яка після розірвання шлюбу, залишилась проживати разом з відповідачем.

Позивачка зазначала, що одразу після народження онуки, вона намагалася по мірі своїх можливостей (з урахуванням її постійного місця проживання в США) спілкуватися з онукою та брати участь у її вихованні, що проявлялося шляхом: поїздок до України, безпосередніх побачень з малолітньою ОСОБА_6 , відправки подарунків, речей та одягу.

Посилалась на те, що відносини між сторонами є емоційними та нестабільними, а ситуація ускладнювалася, крім іншого, й поведінкою її сина та колишнього чоловіка відповідача - ОСОБА_5 , який не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини та не сплачує аліменти, в зв`язку із чим, між сторонами 20 вересня 2019 року укладено договір щодо спілкування з онукою.

ОСОБА_1 у позові зазначала, що вона намагалася владнати конфліктну ситуацію із залученням третьої особи, яка б могла скоригувати відносини, в тому числі, й Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, однак така ініціатива ОСОБА_1 відкинута відповідачем і, починаючи з листопада 2021 року, ОСОБА_3 почала остаточно ігнорувати звернення, дзвінки та прохання бабусі, припинивши тим самим, виконувати умови укладеного договору.

Тому позивач була вимушена звернутись до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, які чинить відповідач, та встановлення способів спілкування з онукою в межах її потреб та з урахуванням її віку, в зв`язку із чим, просила суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди їй у спілкуванні з онукою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступні умови спілкування та побачень її, як бабусі, з онукою:

- спілкування не менше 1 разу на тиждень, тривалістю не менше 15 хв. та не більше 60 хв., в проміжок часу з 19:00 до 22:00 за часом місцезнаходження дитини, шляхом проведення аудіо-, відео-дзвінка з використанням Інтернет-месенджерів (Facetime, Facebook, Skype, Viber, WhatsApp тощо) з номера ОСОБА_1 на номер ОСОБА_3 (за умови попереднього узгодження дати та часу дзвінка в окремо виділеній для цього групі в зручному для сторін Інтернет-месенджері та/або електронному листуванні);

- побачення ОСОБА_1 з онукою відбувається без присутності ОСОБА_3 , оскільки вік дитини і відносини дитини та ОСОБА_1 дають можливість особистого спілкування без присутності матері, при цьому ОСОБА_1 забезпечує можливість щоденного одноразового сеансу зв`язку (телефон, Інтернет-месенджери тощо) ОСОБА_3 з донькою;

- не менше 2 та не більше 4 разів на рік ОСОБА_1 та онука можуть проводити спільний відпочинок тривалістю не менше 5 календарних днів та не більше 21 календарного дня (якщо ОСОБА_3 не дасть згоду на більш тривалий строк), при цьому ОСОБА_1 та онука мають право проводити разом принаймні 50 % сімейних свят (день народження онуки, Новий рік, Різдво);

- місцем спільного відпочинку ОСОБА_1 та онуки може бути м. Київ, інші місця в межах України та/або за її межами (вибір місця відпочинку здійснює ОСОБА_1 , яка надає ОСОБА_3 інформацію та документацію на підтвердження належного оформлення відпочинку);

- спільний відпочинок ОСОБА_1 та онуки погоджується ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в окремо створеній для цього групі в зручному для сторін Інтернет-месенджері та/або в електронному листуванні за 7-31 календарний день до його початку (відмова ОСОБА_3 у побаченні ОСОБА_1 з онукою має бути належно аргументована письмовими доказами (медичним документом про стан здоров`я доньки, квитками про заплановані на цей час поїздки тощо), за достовірність яких несе відповідальність ОСОБА_3 ;

- під час спільного відпочинку ОСОБА_1 та онуки, ОСОБА_1 повинна дотримуватися режиму харчування, сну, звичок та вподобань онуки, згідно з рекомендаціями ОСОБА_3 ;

- при погодженні спільного відпочинку ОСОБА_1 з онукою за межами України, ОСОБА_3 зобов`язана не пізніше 14 календарних днів до дати початку відпочинку підготувати заяву на згоду на виїзд дитини за кордон, забезпечити наявність необхідних документів дитини (закордонного паспорта тощо) на момент поїздки;

- ОСОБА_1 має право бачитись з онукою з урахуванням визначених вище положень у випадку фактичного знаходження дитини на території будь-якої іноземної держави, відмінної від України;

- ОСОБА_1 має право надавати бачитись онуці з батьком, ОСОБА_5 , під час перебування онуки з ОСОБА_1 (за умови дотримання всіх інших зобов`язань перед ОСОБА_3 );

- на запит ОСОБА_1 електронною поштою (не частіше ніж 1 раз в тиждень) ОСОБА_3 зобов`язана протягом 2 календарних днів надавати електронною поштою правдиву відповідь із інформацією про стан здоров`я онуки (в тому числі, але не виключно: довідок, виписок, аналізів тощо), місце її фактичного перебування, навчання, дозвілля, пересування, можливості побачень з онукою згідно із судовим рішенням (електронна адреса ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , електронна адреса ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ), про технічну неможливість користуватися електронною поштою більш ніж 7 календарних днів поспіль одна сторона повідомляє іншу в Інтернет-месенджерах протягом 3 календарних днів з моменту настання таких обставин);

- ОСОБА_3 зобов`язана не перешкоджати ОСОБА_1 у безпосередньому спілкуванні (отриманні поточної інформації щодо онуки) з вихователем/вчителем та/або керівником навчального закладу, який відвідує онука, дитячим лікарем, логопедом, шкільним психологом, викладачем секції, гуртка тощо (судове рішення із даною умовою є документом, що підтверджує право ОСОБА_1 на спілкування із зазначеним вище колом осіб щодо умов проживання, навчання, розвитку та стану здоров`я онуки);

- зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_3 встановленого судом графіка побачень ОСОБА_1 у спілкуванні з онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що подання нею позову про усунення перешкоду спілкуванні з онукою та заперечення відповідача ОСОБА_3 проти його задоволення свідчать про наявність таких перешкод, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності перешкод у спілкуванні.

Крім того, вказує, що судом не надано належної оцінки доказам ігнорування відповідачем дзвінків, листів, звернень, запитів бабусі щодо побачень з онукою, оскільки контакт бабусі з онукою в силу її віку можливий лише через відповідача.

Апелянт наголошує, що судом не надано оцінки й висновку органу опіки та піклування, у якому враховано вік дитини, її потреби та можливість займатись звичним життям, а участь бабусі у вихованні дитини визначено за гнучким адаптивним графіком, що не суперечить інтересам малолітньої.

Вважає, що звернення відповідача до правоохоронних органів, організацій з захисту прав жінок носять надуманий характер, а іноді й обманний задля створення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з онукою.

Так, судом не враховано порушення матір`ю дитини умов договору від 20 вересня 2019 року, не надано оцінку тривалості порушення права ОСОБА_1 на побачення з онукою, та права останньої на спілкування з родиною, зокрема, бабусею.

ОСОБА_1 вважає, що створення перешкод у спілкуванні з онукою почалась тоді, коли вона перестала фінансово допомагати відповідачу, тож остання почала створювати ситуації, коли за побачення з онукою бабуся мала заплатити.

Вказує, що наявність адреси проживання відповідача ОСОБА_3 з дитиною в Німеччині та контактний номер телефону не дає можливості спілкуватись з дитиною, оскільки у силу малого віку дитина не може приймати самостійних рішень щодо спілкування з бабусею телефоном матері, а неспланований та попередньо не узгоджений візит ОСОБА_1 за місцем проживання онуки може лише ускладнити стосунки між сторонами та завдати шкоди дитині.

Враховуючи викладене та керуючись інтересами дитини, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору.

27 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , у якому остання не погоджується із доводами апелянта, що саме по собі подання позову про усунення перешкод свідчить про наявність таких перешкод, оскільки наявність позову однієї особи аж ніяк не свідчить про наявність дій іншої особи.

Вказує, що надані позивачем фрагменти переписок між сторонами не несуть доказової сили, адже вирвані з контексту та не містять у собі категоричної відмови ОСОБА_3 у спілкуванні баби з онукою чи наявності у неї такого права.

Наголошує, що між сторонами склались неприязні стосунки, непорозуміння щодо виховання малолітньої дитини, однак це не свідчить про створення перешкод у спілкуванні, а питання участі ОСОБА_1 у вихованні онуки врегульовано сторонами договором від 20 вересня 2019 року, який не визнаний в установленому порядку недійсним, не був розірваним сторонами, тобто є чинним.

Відтак, представник відповідала ОСОБА_7 просить відмовити у задоволення вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Вирішити питання розподілу судових витрат.

При апеляційному розгляді справи представник представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка у справі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що відповідачка та син позивачки ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2015 року. Вказаний шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року (справа №761/29546/17).

У даному шлюбі у подружжя народилися дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 02 червня 2017 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (повторним).

Судом також встановлено, що заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 вересня 2020 року в справі № 759/19553/19 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю - ОСОБА_3 , яка є відповідачкою у вказаній справі.

Сторонами визнається та не заперечується, що позивач є рідною матір`ю ОСОБА_5 - колишнього чоловіка ОСОБА_3 , а від так, і рідною бабою малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 вересня 2019 року між сторонами у справі укладено договір щодо спілкування з онукою, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мішеніним І.С. Вказаний договір є чинним.

Матеріалами справи встановлено, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо можливості позивача - бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в спілкуванні з дитиною, в тому числі, й згідно з умовами договору від 20 вересня 2019 року, пунктом 4.3. якого визначено, що всі спори, що виникають в процесі виконання цього договору та розбіжності в тлумаченні окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Вказаний договір є чинним і у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнається і не заперечується, що позивач є громадкою та постійно проживає в США, при цьому відповідач разом із донькою, будучи громадянами України, на цей час, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, фактично проживають в Республіці Німеччина.

З матеріалів справи також слідує, що представник позивача неодноразово зверталась до ОСОБА_3 щодо можливості добровільного врегулювання питання спілкування позивача з онукою та надання відповідної згоди на це та до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо її онуки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також матеріалами справи встановлено, що відповідач, за місцем свого перебування, неодноразово зверталася до відповідних правоохоронних органів і установ щодо переслідування та психологічного тиску з боку, в тому числі, й позивача ОСОБА_1 , а також щодо порушення її персональних даних.

З наданих сторонами до матеріалів справи доказів, у тому числі, скрін-шотів з їх телефонних переписок, вбачається, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 виникають взаємні непорозуміння щодо виховання малолітньої дитини.

Поряд з цим, сама по собі наявність неприязних відносин між позивачкою та відповідачкою не є доказом того, що остання створює перешкоди позивачці у питаннях, пов`язаних із вихованням та спілкуванням малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданого Печерською районною в м. Києві державної адміністрації висновку про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (онукою) та у її вихованні від 28 березня 2023 року за №105/01-438/В-140 слідує, що провести обстеження умов проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою її мешкання: АДРЕСА_1 не виявилось можливим, оскільки згідно з пояснень матері дитини ОСОБА_3 , у зв`язку із воєнним станом в Україні вона разом з донькою перебуває в Німеччині.

З вказаного висновку слідує, що з`ясувати думку дитини щодо предмету позову спеціалістам Служби не надалось можливим через відсутність згоди матері на бесіду з ОСОБА_6 . З метою уникнення психологічного травмування дитини, мати самостійно з`ясувала думку дитини та повідомила, що « ОСОБА_6 все одно, буде вона спілкуватись з бабусею чи ні». При цьому, у вказаному висновку не було зазначено, що матір дитини чинить перешкоди у спілкуванні неповнолітньої онуки з бабусею.

Також даним висновком третя особа вважала за доцільне визначити участь баби - гр. ОСОБА_1 у вихованні онуки - малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: не менше 1 разу на тиждень, тривалістю на менше 15 хвилин та не більше 60 хвилин, в проміжок часу з 19 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. за часом місцезнаходження дитини, шляхом проведення аудіо/відео дзвінка з використанням інтернет-месенджерів; не менше 2 та не більше 4 разів на рік бабуся та онука можуть проводити спільний відпочинок тривалістю не менше 5 календарних днів та не більше 21 календарного дня.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачкою не було надано та не було доведено належними, достовірними та допустимими доказами те, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкування позивачки з онукою. Не було здобуто таких доказів і під час розгляду даної справи.

Крім того, ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції врахував особливі обставини даної справи за яких виник даний спір, а саме те, що позивачка є громадянкою США, проживає у вказаній країні, а відповідачка та її дитина є громадянами України, та у зв`язку із воєнним станом, запровадженим в Україні, вона разом з дитиною перебуває в Німеччині, ОСОБА_6 є малолітньою особою, тобто відстань між місцем проживання дитини та місцем проживання позивачки є значною.

Також судом враховано, що між сторонами укладено відповідний договір щодо участі позивачки у спілкування та вихованні онуки, і належних та допустимих доказів щодо ухилення відповідачкою від виконання вказаного договору позивачем суду надано не було.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини шоста-восьма статті 7 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша - третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України).

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року в справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що: «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року в справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що: «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.».

За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції встановив характер спірних правовідносин сторін у справі, норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передумов вважати, що відповідачка чинить позивачці будь-які перешкоди у спілкуванні з її онукою.

Досліджуючи наданий Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (онукою) та у її вихованні від 28 березня 2023 року за №105/01-438/В-140 орган опіки та піклування зазначив, що провести обстеження умов проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою її мешкання: АДРЕСА_1 не виявилось можливим, оскільки згідно з пояснень матері дитини ОСОБА_3 , у зв`язку із запровадженим воєнним станом в Україні вона разом з донькою перебуває в Німеччині.

Також суд першої інстанції не погоджуючись із вказаним висновок органу опіки та піклування зазначив, що він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Обґрунтовуючи вказаний висновок суд послався на правові висновки Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)), де зазначено, що висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. При цьому суд першої інстанції послався на те, що із вказаного висновку не вбачається, що відповідач чинила перешкоди позивачці у спілкуванні з онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом було встановлено, що обидві сторони у справі перебувають за межами України, що само по собі створює для сторін додаткові перешкоди у спілкуванні з врахування збройної агресії російської федерації проти України та вимушеними діями відповідачки по виїзду разом із дитиною за межі України.

Таким чином, встановивши, що відсутність об`єктивної можливості спілкування позивача з онукою не пов`язана виключно з позицією ОСОБА_8 як матері щодо участі ОСОБА_1 у вихованні її дочки, суд першої інстанції правомірно відмовив у позові з підстав, зазначених у рішенні.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв