ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 185/11063/21

провадження № 61-9290св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , Павлоградська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області,

третя особа -Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року у складі судді Перекопського М. М. та постанову Дніпровської апеляційного суду від 31 травня 2023 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Павлоградської районної державної адміністрації (далі - РДА) в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), про визнання недійсними розпорядження, договору оренди земельної ділянки та її повернення.

Позовна заява мотивована тим, що спірна земельна ділянка площею 13,2015 га, кадастровий номер :01:003:0963, що розташована на території Вербківської сільської ради, перебувала на праві колективної власності Колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) ім. Ульянова, який у подальшому було перейменовано у КСП «В`язівок».

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок с/г призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», наказу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ земельна ділянка (кадастровий номер :01:003:0963) була передана у комунальну власність Вербківської сільської ради, однак з моменту передачі право комунальної власності у Державному реєстрі речових прав за Вербківською сільською радою не зареєстровано.

У свою чергу, розпорядженням Павлоградської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу в оренду гр. ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вербківської сільської ради» від 18 вересня 2018 року № Р-405/0/335-18 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - ТСВ).

Вказаним розпорядженням також було надано ОСОБА_1 спірну земельну ділянку (кадастровий номер :01:003:0963) в оренду строком на 25 років із земель, що перебувають у колективній власності КСП ім. Ульянова, який у подальшому було перейменовано у КСП «В`язівок», та були розпайовані між його членами та не передані у власність, за межами населеного пункту, для ведення ТСВ.

На підставі зазначеного, 07 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та Павлоградською районною державною адміністрацією в Дніпропетровській області було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який згодом було зареєстровано.

Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка відноситься до земель запасу та містить у своєму складі угіддя-пасовища, прокурор вважав, що Павлоградська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області не могла здавати земельну ділянку в оренду.

Крім цього, вважав, що Павлоградська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області є безпідставним власником вказаної спірної земельної ділянки, оскільки остання поза волею Вербківської сільської ради перейшла у власність Павлоградської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області, яка згодом неправомірно, всупереч передбаченому чинним законодавством порядку здала її в оренду ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу в оренду гр. ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вербківської сільської ради» від 18 вересня 2018 року № Р-405/0/335-18, з одночасним припиненням речових прав Павлоградської РДА Дніпропетровської області на вказану земельну ділянку;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 13,2015 га, кадастровий номер :01:003:0963, що розташована на території Вербківської сільської ради, укладений 07 грудня 2018 року між Павлоградською РДА та ОСОБА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Вербківської сільської ради земельну ділянку загальною площею 13,2015 га, кадастровий номер :01:003:0963, що розташована на території Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровської апеляційного суду від 31 травня 2023 року, у задоволенні позову керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, до ОСОБА_1 , Павлоградської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області), про визнання недійсними розпорядження, договору оренди земельної ділянки та її повернення відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, мотивовано тим, що прокурором не доведено обґрунтованості позовних вимог. На час виникнення спірних правовідносин щодо оренди земельної ділянки вона перебувала у колективній власності та була у підпорядкуванні Павлоградської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області. При цьому, законодавством була передбачена можливість передачі такої землі в оренду.

Жодних прав або законних інтересів третіх осіб укладеним спірним договором оренди порушено не було, а зазначене у позовній заяві обґрунтування необхідності визнання вказаного договору оренди спірної земельної ділянки недійсним є суб`єктивною думкою прокурора, яка належними та достатніми доказами не підтверджується.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2023 року до Верховного Суду, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року та постанову Дніпровської апеляційного суду від 31 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Вербківської сільської ради, задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не забезпечено повного та всебічного розгляду справи, надана неправильна та неповна оцінка доказам. Суди не врахували, що спірна земельна ділянка не відносилася до розпайованих земель колишнього КСП ім. Ульянова.

Вказує, що суди не дослідили питання реєстрації спірної земельної ділянки за КСП ім. Ульянова, оскільки вона була передана до комунальної власності Вербківської територіальної громади, але не зареєстрована.

Вважає, що власником земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин була держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Суди не надали належної правової оцінки наданим доказам щодо органу, який мав право розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Павлоградська РДА на час виникнення спірних правовідносин, на думку прокурора, таким органом не була, а право на розпорядження землею залишалося у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області виключно за погодженням з Вербківською сільською радою.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сулейманов Ю. К., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що наведені в ній доводи не доведені жодними належними та допустимими доказами, є помилковими та не спростовують правильність вирішення судами спору, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

16 серпня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З огляду на копію Державного акта на право колективної власності на землю серії ДП від 17 лютого 1997 року, виданого колгоспу ім. Ульянова Павлоградського району Дніпропетровської області відповідно до рішення В`язівоцької сільської ради народних депутатів від 13 лютого 1997 року, громадянам - членам вказаного колгоспу, були надані земельні частки (паї).

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0963 входить до масиву земель, що увійшли до державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 17 лютого 1997 року, виданого колгоспу ім. Ульянова Павлоградського району Дніпропетровської області. З моменту видачі Державного акту на право колективної власності на землю спірна земельна ділянка має статус такої, що належить на праві колективної власності КСП ім. Ульянова.

Відповідно до копії розпорядження голови Павлоградської РДА «Про затвердження розрахунків по земельному паю КСП ім. Ульянова» від 17 березня 1997 року, було передбачено розмір земельного паю в умовних кадастрових гектарах по КСП ім. Ульянова - 7,89 га із визначенням вартості кожного земельного паю вказаного КСП - 24 683 грн.

21 грудня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було постановлено наказ, за яким останнє передало Вербківській сільській раді у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта прийому-передачі. Вказане підтверджується копією наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ.

Згідно з копією акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 21 грудня 2018 року, стороною, яка прийняла земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га на території Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області, виступив Вербківській сільський голова Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області Холоденко Л., про що свідчить підпис останнього на вказаному акті.

До переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 7805,5902 га, які підлягали передачі з державної в комунальну власність Вербківської сільської ОТГ Павлоградського району Дніпропетровської області, була внесена і земельна ділянка із кадастровим номером :01:003:0963 з відміткою про відсутність відомостей про обтяження речових прав на спірну земельну ділянку. Вказане підтверджується копією додатку до вищезазначеного акту від 21 грудня 2018 року.

Згідно з копією спірного розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу в оренду гр. ОСОБА_1 земельної ділянки на території Вербківської сільської ради» від 18 вересня 2018 року № Р-405/0/335-18, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для ведення ТСВ на території Вербківській сільській раді та надано ОСОБА_1 вказану земельну ділянку в оренду строком на 25 років із земель, що перебувають у колективній власності КСП ім. Ульянова та були розпайовані між його членами і не передані у власність, за межами населеного пункту, для ведення ТСВ. Вказане підтверджується відповідним копіями договору оренди спірної земельної ділянки та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 та постанові Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 904/583/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно з пунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній станом на 01 квітня 2018 року) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частин першої, другої статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у редакції, чинній станом на 09 грудня 2012 року, земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасовекористування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Згідно із частинами першою, другою статті 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Відповідно до пунктів 1, 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 703/3848/16-ц вказав, що за змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Разом із тим, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах.

Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пославшись на вказані норми права та правові висновки Верховного Суду, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що спірна земельна ділянка площею 13,2015 га, кадастровий номер :01:003:0963, що розташована на території Вербківської сільської ради, будучи у складі земельного масиву, який належав на праві колективної власності КСП ім. Ульянова на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ДП, виданого колгоспу ім. Ульянова, відповідно до рішення В`язівоцької сільської ради народних депутатів від 13 лютого 1997 року, була зареєстрована за останнім, та не вибувала з його власності, тому дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р «Про питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», наказу ГУ ДГУ в Дніпропетровській області від 21 грудня 2018 року № 4-5230/15-18-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» земельна ділянка (кадастровий номер :01:003:0963) не могла розповсюджуватися на спірну земельну ділянку, оскільки остання перебувала у колективній власності, а не у державній.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, тому Павлоградська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області не мала права нею розпоряджатися, є необґрунтованими, оскільки прокурором не доведені належними та допустимим доказами, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, та суперечать встановленим судами попередніх інстанцій фактичним обставинам.

Посилання касаційної скарги про те, що суди не дослідили доводів щодо реєстрації спірної земельної ділянки за КСП, є безпідставними, так як відповідних позовних вимог заявлено не було у контексті її впливу на інші позовні вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у редакції, чинній станом на 27 червня 2015 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що у державній власності залишаються, зокрема, землі, розташовані за межами населених пунктів.

Згідно з пунктом а, частини першої статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Павлоградська районна державна адміністрація в Дніпропетровській області, як розпорядник спірної земельної ділянки, мала право на укладення договору оренди спірної земельної ділянки з ОСОБА_1 .

За таких обставин, не заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що суди не надали належної правової оцінки наданим доказам щодо органу, який мав право розпоряджатися спірною земельною ділянкою, а також те, що Павлоградська РДА на час виникнення спірних правовідносин, не була таким органом, а право на розпорядження землею залишалося у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області виключно за погодженням з Вербківською сільською радою.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року та постанову Дніпровської апеляційного суду від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець