ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4855/23 Справа № 212/653/23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/653/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення скоалено 15 березня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення неотриманої одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що в період з 03 березня 2000 року по 16 серпня 2022 року, тобто безперервно понад 22 роки, він працював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці на посаді підземного прохідника АТ «Кривбасзалізрудком».

Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» від 16 серпня 2022 року № 1940-к позивача звільнено з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України.

В середині січня 2023 року позивачу стало відомо, що відповідно до п.25.13 «Колективного договору АТ «Кривбасзалізрудком» що діяв станом на 2022 рік, працівнику при виході на пенсію за віком, виплачується одноразова виплата в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме: середньомісячної зарплати - при стажі від 10 до 15 років; двомісячної середньої зарплати - при стажі від 15 до 20 років; тримісячної середньої зарплати - при стажі від 20 і більше років. Також, аналогічні норми закріплено і в п.6.1. «Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012».

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену одноразову виплату при виході на пенсію за віком в сумі 89 862,31 грн., середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 181 446,94 грн. та моральну шкоду, спричинену неотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком в сумі 24 858,69 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 82 294 грн. 31 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 74 364 грн. 50 коп., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору та грошові кошти за моральну шкоду, спричинену неотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору) в сумі 8 000 грн.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 1 646 грн. 59 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, не постановив відповідної ухвали згідно з нормами ЦПК. На думку скаржника це свідчить про поверхневий підхід до вирішення справи і незацікавленість суду першої інстанції у з`ясуванні дійсних обставин справи, що призвело до передчасного безпідставного рішення, з яким відповідач не може погодитися. Також судом не надано жодної правової оцінки посиланням відповідача на порушення позивачем вимог щодо вчинення певної процесуальної дії, зокрема під час подання заяви про уточнення позовних вимог. Вважає, що в даному випадку має місце збільшення позовних вимог, зміна підстав позову, оскільки позивачем в «уточненому» позові як підстава свого порушеного права вже зазначається Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2011-212 роки.

Також зазначає, що позивачем було пропущено без поважних причин тримісячний строк позовної давності з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Вимоги про сплату середнього заробітку за час розрахунку при звільненні і моральної шкоди є похідними та не мають жодних підстав. Посилання позивача у позовній заяві на моральні страждання є також необґрунтованими і безпідставними.

Посилається, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи та не надано належної оцінки тому, що на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на момент звільнення позивача з підприємства відповідача, дія пунктів Колективного договору, на підставі яких робітникам виплачується одноразова виплата при виході на пенсію за віком, була зупинена, тому вимога позивача про стягнення одноразової виплати при виході на пенсію за віком є необґрунтованою і не підлягає задоволенню. Судом залишено поза увагою Закон України «Про правовий режим воєнного часу» і Конституцію України (ст.. 64), які регламентують можливість окремих обмежень прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника позивача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Штефан Т.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 безперервно, з 03 березня 2000 року по 16 серпня 2022 року, тобто понад 22 років, працював на Акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді підземного прохідника.

Наказом АТ «Кривбасзалізрудком» від 16 серпня 2022 року № 1940-к позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно зі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача, копією заяви позивача про звільнення та копією Наказу № 1940 к/24 про припинення трудового договору (контракту) з позивачем.

Згідно п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком», працівнику, при виході на пенсію за віком, передбачено виплачувати одноразову виплату в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме: середньомісячної зарплати - при стажі від 10 до 15 років; двомісячної середньої зарплати - при стажі від 15 до 20 років; тримісячної середньої зарплати - при стажі від 20 і більше років.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої одноразової виплати при виході на пенсію за віком на підставі п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» та Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України, та як наслідок - наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Відповідно до приписів частин 1, 5, 8 статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди» право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За наявності на національному, галузевому, територіальному рівнях кількох репрезентативних відповідно до законодавства України про соціальний діалог суб`єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців для ведення переговорів і укладення угоди відповідного рівня вони повинні сформувати спільний представницький орган. Спільний представницький орган сторони профспілок, роботодавців може вести переговори та укладати колективні угоди відповідного рівня за дорученням його членів, які є репрезентативними відповідно до законодавства України про соціальний діалог.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ч.ч. 1, 11 ст. 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Галузеві (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Як установлено судом та не заперечується сторонами по справі, п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» передбачено, що працівнику, при виході на пенсію за віком, передбачено виплачувати одноразову виплату в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме: середньомісячної зарплати - при стажі від 10 до 15 років; двомісячної середньої зарплати - при стажі від 15 до 20 років; тримісячної середньої зарплати - при стажі від 20 і більше років.

Разом з тим, згідно з Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1497 від 21 квітня 2022 року, на період дії воєнного стану дію пунктів 25.13, 25.16 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» зупинено.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

В той же час, відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією, на території України введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ХІ, який набув чинності 24 березня 2022 року і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Згідно з Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1497 від 21 квітня 2022 року, на період дії воєнного стану зупинено дію пунктів 25.13, 25.16 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.24).

Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 25.13 Колективного договору, їх призупинення відповідачем відповідає положенням ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, в тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що виплати підприємством відповідача одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком на підставі п.25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком», зупинено на підставі Наказу ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1497 від 21 квітня 2022 року, тому, на момент звільнення позивача з ПАТ «Кривбасзалізрудком» і до закінчення воєнного стану, у відповідача відсутній обов`язок з виплати повивачу виплати, передбачені пунктом 25.13 Колективного договору.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зупинення дії п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» на період воєнного стану не позбавляє позивача, після закінчення воєнного стану, звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок.

Щодо посилань суду першої інстанції на умови Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України, як на підставу для задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів вважає з необхідне зауважити, що згідно з п. 1.3. Галузевої угоди - угоду укладено згідно із законодавством України, зокрема, Кодексом законів про працю України, Законами України «про колективні договори і угоди», «Про організації роботодавців», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», положеннями Генеральної угоди та іншими нормативно-правовими актами

Відповідно до п. 1.4. Галузевої угоди - угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали трудові договори з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, що є у сфері дії сторін, які підписали угоду, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно п. 6.13

Пунктом 1.7. Галузевої угоди передбачено, що норми і положення угоди є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, що її уклали.

Відповідно до п. 1.11. - Угода набирає чинності з дня її підписання і діє до укладення нової угоди

Пунктом 6.1. Галузевої угоди передбачено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Додаткові умови виплат можуть встановлюватися у колективному договорі.

Однак, ПАТ «Кривбасзалізрудком» участі у коллективных переговорах по укладенню Галузевої угоди металургійного комплексу України та підписанні угоди не брало, членом організацій роботодавців, що брали участь у коллективных переговорах та підписанні Галузевої угоди металургійного комплексу України, не було. Доручення вести переговори та укладати коллективні угоди жодному з спільних представницьких органів роботодавців, які підписали Галузеву угоду металургійного комплексу України, не надавав. Таким чином, відповідач не є підписантом Галузевої угоди металургійного комплексу України, тому вимоги Галузевої угоди металургійного комплексу України на відповідача не розповсюджується.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі 213/1176/16-ц, провадження № 61-1781св17.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з зупиненням дії п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» у відповідача, наразі, відсутній обов`язок виплатити позивачу одноразову виплату у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

При цьому колегія суддів вважає, що надані представником позивача суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких представник позивача посилається на те, що Закон України «Про колективні договори і угоди» було доповнено 12 травня 2022 року частинами 3 та 4 ст. 9-1, відповідно до яких передбачено, що роботодавці, на яких поширюється дія галузевої (міжгалузевої) угоди, її окремих положень, визначаються за основним видом економічної діяльності. Положення галузевої (міжгалузевої) угоди є обов`язковим для роботодавців, на яких поширено їх дію, тому на АТ «Кривбасзалізрудком», як на підприємство добування залізних руд, розповсюджується вимога Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України, не є підставою вважати, що Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України розповсюджується на підприємство відповідача.

Так, дійсно, відповідно до ч. 3-4 ст. 9-1 Закону України «Про колективні договори і угоди», роботодавці, на яких поширюється дія галузевої (міжгалузевої) угоди, її окремих положень, визначаються за основним видом економічної діяльності та положення галузевої (міжгалузевої) угоди є обов`язковим для роботодавців, на яких поширено їх дію. Разом з тим, роботодавці мають бути підписантами такої галузевої (міжгалузевої) угоди.

Як приклад, підписантом Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки є Генеральний директор ТОВ «Метінвест Холдинг», отже дія вказаної Галузевої угоди є обов`язковою для підприємств, які входять до структури ТОВ «Метінвест Холдинг», як то Північний гірничо-збагачувальний комбінат та Центральний гірничо-збагачувальний комбінат (постанова Верховного суду у справі 215/1270/16-ц від 26 лютого 2020 року, постанова Верховного суду у справі 212/343/17-ц від 10 грудня 2019 року на які посилається представник позивача).

АТ «Кривбасзалізрудком» участі у коллективных переговорах по укладенню Галузевої угоди металургійного комплексу України та підписанні угоди не брало, членом організацій роботодавців, що брали участь у коллективных переговорах та підписанні Галузевої угоди металургійного комплексу України, не було, тому дія вказаної Галузевої угоди не поширюється на підприємство відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 9-1 Закону України «Про колективні договори і угоди» дія галузевої (міжгалузевої) угоди, її окремих положень може бути поширена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, на всіх роботодавців незалежно від форми власності, які провадять свою діяльність у відповідній галузі/галузях (виді/видах економічної діяльності), у разі отримання відповідного спільного звернення від суб`єктів сторін цієї угоди.

Однак, такого спільного звернення від суб`єктів сторін Галузевої угоди металургійного комплексу України щодо поширення її дії АТ «Кривбасзалізрудком» на подавалось.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було пропущено без поважних причин тримісячний строк позовної давності з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, оскільки згідно зі статтею 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Наряду з цим, діють положення Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.233 КЗпП України, якими роз`яснено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Також, Рішенням Конституційного Суду України Ne8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статей 1 та 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника. незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також, згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, зазначена вище одноразова допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, а позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, оскільки на момент звільнення позивача з підприємства відповідача Наказом ПАТ «Кривбасзалізрудком» № 1497 від 21 квітня 2022 року, на період дії воєнного стану, зупинено дію пунктів 25.13, 25.16 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» та на відповідача не розповсюджуються умови Галузевої угоди металургійного комплексу України, оскільки відповідач не є її підписантом.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача одноразової виплати у зв`язку з виходом на пенсію за віком, колегія суддів вважає за необхідне відмовити й в задоволенні похідних позовних вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зупинення дії п. 25.13 Колективного договору на 2020-2022 роки ПАТ «Кривбасзалізрудком» на період воєнного стану не позбавляє позивача, після закінчення воєнного стану, звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, як передчасних.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення неотриманої одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: