Провадження №2/523/525/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретарі Щербан О.Д.,

представника відповідача - Ніца А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення майнового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

17 вересня 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнового відшкодування у розмірі 39884,03 грн, та судових витрат у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування позову МТСБУ вказувало на те, що в результаті ДТП, яка сталася 24 березня 2020 року з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Mazda 626», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого був пошкоджений автомобіль «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та належний ОСОБА_3 . Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 22.05.2020 року у справі № 522/5934/20 відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальності відповідача застрахована не була. Потерпілий мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальності власників наземних транспортних засобів. За заявою ОСОБА_2 позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 38420,83 грн, на підставі чого отримав право регресної вимоги до відповідача. Крім того, позивач також поніс витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1463,20 грн. У зв`язку чим позивач просив стягнути з відповідача майнове відшкодування у розмірі 39884,03 грн.

Після надходження позовної заяви суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

06 жовтня 2021 року, отримавши інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, суддя відкрила провадження у справі та призначила її до розгляду в порядку спрощеного провадження.

25 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Чумаченко С.О. надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог з огляду на таке.

28 липня 2020 року Одеським апеляційним судом було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року у справі № 522/5934/20, постанову Приморського районного суду м. Одеси про притягнення відповідача до відповідальності за ст. 124 КУпАП було скасовано, а провадження закрито. Тому відповідач не є відповідальним за заподіяні потерпілому збитки. Більш того, у постанові Одеський апеляційний суд надав оцінку діям водія автомобіля «Mercedes-Benz S500» (д.н.з. НОМЕР_2 ) - ОСОБА_2 в контексті наявності вини в його діях, суд апеляційної інстанції також вбачав у обох водіїв можливість запобігти зіткненню за умови дотримання водіями ПДР.

Закриття провадження у справі з підстав, визначених п.7 ст. 247 КУпАП, підтверджує також відсутність вини ОСОБА_1 у спричиненні дорожньо- транспортної пригоди та не доведення факту завдання ним шкоди автомобілю «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, представник відповідача вказує на неналежний спосіб захисту прав позивача, оскільки позов поданий до неналежного відповідача, за таких обставин позивач має право звернутись з позовом до ОСОБА_2 про повернення сплаченого йому майнового відшкодування в розмірі 39 884,03 грн з підстав, визначених ч. 1 ст. 1212 ЦК України та у зв`язку з тим, що підстава на якій він отримав суму такого майнового відшкодування згодом відпала.

Заперечуючи проти правового обґрунтування, зазначеного у відзиві, представник позивача надав суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, у іншому разі провадження закривається на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Виходячи зі змісту статті 38 КУпАП, таке стягнення накладається лише на винну особу і лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Також представник позивача посилається на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення».

За таких обставин, позивач вважає, що закриття провадження у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за ст. 38 КУпАП, не спростовує факту вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та з урахуванням того, що його цивільно-правова відповідальність на момент завдання шкоди застрахована не була, то з відповідача підлягає стягненню сплачене майнове відшкодування в розмірі 39884,03 грн.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що постанова Верховного Суду у справі № 686/4557/18, на яку посилається позивач, стосується іншого предмета спору та ухвалена за інших фактичних та правових підстав і обставин позову, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Оскільки відповідачем надані суду докази відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Зокрема, ОСОБА_1 було отримано висновок судового експерта, відповідно до якого: проведеним аналізом показів таймеру на фрагменті 1;2, видно, що час руху на червоний сигнал світлофора автомобіля «Mercedes-Benz S500» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 з моменту ввімкнення йому червоного сигналу до зіткнення з автомобілем «Mazda 626», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 становить 5 сек. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 з моменту ввімкнення йому червоного сигналу світлофора повинен був діяти відповідно до вимог п. 2.3 (підпункт «д»), п.8.7.3 (підпункт «е») ПДР України. За наданих умов в даній дорожній обстановці, водій автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню із автомобілем «Mazda 626» з моменту ввімкнення йому червоного сигналу світлофора, виконуючи вимоги п. 2.3 (підпункт «д») п. 8.7.3 (підпункт «е» ПДР. У дорожній ситуації, що склалась дії водія автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.2.3 (підпункт «д») п.8.7.3 (підпункт «е») ПДР України, та знаходились в причинної наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди.

Оцінку зазначеного висновку експерта здійснив Одеський апеляційний суд під час розгляду справи № 522/5934/20, а тому відповідач посилається на цей доказ.

Суд першої інстанції помилково не врахував вищевказаний висновок експерта під час ухвалення оскаржуваної постанови, при цьому Апеляційний суд не вбачав підстав не брати його до уваги.

У ході детального аналізу доказів, зокрема висновку експерта і листа КУ «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ Одеської міської ради» з паспортними даними роботи світлофорного об`єкта на перехресті вулиць Балківська -Маловського та за результатами покадрового перегляду відеозаписів ДТП Одеський апеляційний суд встановив, що світлофор, що регулює рух по вул. Балківській в напрямку Автовокзалу на відмітці таймеру на відеозаписі о 11 год. 37 хв. 18 сек. ввімкнув зелений миготливий сигнал, о 11 год. 37 хв. 22 сек. увімкнувся жовтий сигнал світлофора, о 11 год. 37 хв. 25 сек. увімкнувся червоний сигнал світлофора. Зіткнення автомобілів відбулось о 11 год. 37 хв. 30 сек. Водій автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що попереду нього значне за розміром перехрестя, помітивши, що світлофор ввімкнув зелений миготливий, припустив, що встигає проїхати вказане перехрестя, не створивши аварійної ситуації на дорозі, однак такі його дії з урахуванням низької швидкості руху призвели до того, що о 11 год. 37 хв. 30 сек. відбулось зіткнення автомобілів «Mercedes-Benz S500» та «Mazda 626», коли рух по вул. Балківській в напрямку Автовокзалу вже 5 секунд як був заборонений, а водій ОСОБА_1 завершував поворот ліворуч, не врахувавши вищеописаних дій водія ОСОБА_2 .

В узагальненому науково-консультативному висновку Наукова-консультативна рада при Вищому Адміністративному суді України зазначила, що пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

За логічним тлумаченням абзацу першого статті 247 КУпАП встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

НКР дійшла висновку, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями та свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Крім того, Одеський апеляційний суд встановив вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, якому позивач сплатив страхове відшкодування, ступінь вини учасників ДТП не встановлювалася, тому немає підстав для стягнення усієї суми з відповідача.

У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву про проведення судового засідання у режимі відеоконференцзв`язку, проте на зв`язок не вийшов, причини своєї неявки не повідомив.

Представник відповідача підтримав викладені у відзиві на позов пояснення та просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

24 березня 2020 року о 11.37 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda 626» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одесі рухався по вул. Балківській в напрямку вулиці Маловського. Водночас, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по вулиці Балківській в напрямку автовокзалу. На перехресті вулиць Балківської та Маловського відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок якого описані вище автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року у справі № 522/5934/20 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.

27 березня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до висновку № 685/20 від 06 травня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 склала 38420,83 грн, яку 25 червня 2020 року позивач на підставі наказу № 6599 від 24 червня 2020 року у справі № 67108 перерахував в якості страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 1479612.

Крім того, позивач поніс також витрати на оплату послуг аварійного комісара на суму 1463,20 грн.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Одеський апеляційний суд переглянув постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року у справі № 522/5934/20 в апеляційному порядку.

Своєю постановою від 28 липня 2020 року Одеський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу відповідача, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року у справі № 522/5934/20 скасував, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрив на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому, Одеський апеляційний суд у своїй постанові прийняв до уваги висновок судового експерта Давидовича О.О. від 12 травня 2020 року №24, та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що у обох водіїв вбачається можливість запобігти зіткненню за умови дотримання ними ПДР. При цьому, вирішення питання про неможливість/можливість запобігти зіткненню не впливає на вирішення питання про адміністративну відповідальність в умовах порушення обома водіями ПДР. Пунктом 1.4. ПДР передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Однак, Одеський апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що з контексту вказаної норми випливає, що у разі порушення ПДР порушник не може розраховувати на виконання іншими водіями вказаного правила та несе ризики настання негативних наслідків, в тому числі в контексті притягнення до адміністративної відповідальності, покладення цивільно-правових обов`язків тощо.

За висновком судового експерта Давидовича О.О. від 12 травня 2020 року №24 встановлено, що проведеним аналізом показів таймеру на фрагменті 1:2 видно, що час руху на червоний сигнал світлофора автомобіля Mercedes-Benz S500», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 з моменту ввімкнення йому червоного сигналу до зіткнення з автомобілем «Mazda 626» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 становить 5 сек. За цієї дорожньої ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 з моменту ввімкнення йому червоного сигналу світлофора повинен був діяти відповідно до вимог п. 2.3 (підпункт «д»), п.8.7.3 (підпункт «е») ПДР України. За наданих умов у цій дорожній обстановці, водій автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню із автомобілем «Mazda 626» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з моменту ввімкнення йому червоного сигналу світлофора, виконуючи вимоги п. 2.3 (підпункт «д») п. 8.7.3 (підпункт «е») ПДР України, тому у дорожній ситуації, що склалась, дії водія автомобіля «Mercedes-Benz S500» ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.2.3 (підпункт «д») п.8.7.3 (підпункт «е») ПДР України, та знаходились в причинно-наслідковому зв`язку із настанням цієї пригоди.

Відповідно до частини першої ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. "а" п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, згідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з нормами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Вказаними вище нормами визначено порядок сплати відшкодування шкоди заподіяної транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, при цьому, умовою для сплати є завдання такої шкоди учасником ДТП.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що належними доказами підтверджено відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія «Mazda 626» ОСОБА_1 та заподіяною у результаті ДТП шкодою. Натомість постановою Одеського апеляційного суду встановлено порушення водієм «Mercedes-Benz S500» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимог п. 2.3 (е) та п. 8.7.3 (е) ПДР України, що перебувало у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Отже, за вказаних висновків заявлений позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення майнового відшкодування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 11 грудня 2023 р