ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4888/23 Справа № 214/9575/21 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 214/9575/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитом спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 липня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-Заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Спадкоємцем померлого є відповідач по справі ОСОБА_2

29 листопада 2018 року позивачем було направлено претензію кредитора від 08 листопада 2018 року до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори.

14 лютого 2019 року Банком отримано відповідь від Сьомої криворізької державної нотаріальної контори в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є ОСОБА_1 .

Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором б/н від 14 липня 2011 року становила 12 951 грн. 07 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, яку позивач просив суд стягнути з відповідача та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт зауважує на тому, що відповідач по справі звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 та отримала свідоцтва на право на спадщину за законом, що свідчить про те, що вона відповідає за борги позичальника перед позивачем в межах вартості спадкового майна.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, 14 липня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача в Анкеті-Заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед Банком за кредитним договором б/н від 14 липня 2011 року становить 12 951 грн. 07 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Спадкоємцем померлого є відповідач по справі ОСОБА_1

08 листопада 2018 року позивачем було направлено претензію кредитора до Сьомої криворізької Державної нотаріальної контори.

04 лютого 2019 року Банком отримано відповідь від Сьомої криворізької Державної нотаріальної контори в якій зазначалось, що претензія Банку від 08 листопада 2018 року повертається, оскільки провадження по спадковій справі № 544/2017 до майна померлого ОСОБА_2 закінчено 04 червня 2018 року. Також позивача повідомлено пр. оте, що 04 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, як кредитором, було пред`явлено вимогу до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), у зв`язку з чим позивач позбавлений права вимоги до відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зі змісту зазначених норм випливає, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з цим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Враховуючи викладене та відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Тлумачення статті 1281 ЦК свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18 зазначено, що сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

Проаналізувавши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем не було дотримано строк пред`явлення вимоги до спадкоємця.

Так, позивачем на адресу Сьомої криворізької державної нотаріальної контори було надіслано претензію кредитора за вих. № SAMDN5453 від 08 листопада 2018 року на яку 14 лютого 2019 рокупозивачем було отримано відповідь, в якій зазначалось, що 04 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_3 були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 647, 648, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження по спадковій справі закінчено 04 червня 2018 року, у зв`язку з чим претензія кредитора була повернута на адресу АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.60).

Наведене свідчить, що претензія кредитора не була прийнята державним нотаріусом і не була доведена до відома спадкоємців, які прийняли спадщину.

15 жовтня 2019 року, тобто після спливу 6 місяців з дня, коли позивач дізнався про прийняття відповідачем спадщини та про одержання нею свідоцтва про право на спадщину, АТ КБ «ПриватБанк» було надіслано лист-претензію кредитора за вих. № SAMDN5453 від 30 вересня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 з вимогою сплати заборгованості за договором № б/н від 14 липня 2011 року у розмірі 12 951 грн. 07 коп. (а.с.61,62-64).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем, як кредитором, було пред`явлено вимогу до спадкоємця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), у зв`язку з чим позивач позбавлений права вимоги до відповідача.

При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 та отримала свідоцтва на право на спадщину за законом, що свідчить про те, що вона відповідає за борги позичальника перед позивачем в межах вартості спадкового майна, оскільки з листом-претензією за вих. № SAMDN5453 від 30 вересня 2019 року до спадкоємця, відповідача у цій справі, позивач звернувся лише 15 жовтня 2019 року, тобто більш ніж через 6 місяців з дня, коли позивач дізнався про прийняття відповідачем спадщини та про одержання нею свідоцтва про право на спадщину, в той час як сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що пред`явлення до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори претензії кредитора за вих. № SAMDN5453 від 08 листопада 2018 року, не можна розцінювати пред`явленням кредитором вимоги до спадкоємців, оскільки вказана претензія була повернута на адресу АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з тим, що 04 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_3 були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 647, 648 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження по спадковій справі закінчено 04 червня 2018 року. Тобто державним нотаріусом не було доведено до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, про наявність у ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед позивачем.

Про наявність таких зобов`язань банк повідомив спадкоємця через 6 місяців з дня, коли позивач дізнався про прийняття відповідачем спадщини та про одержання нею свідоцтва про право на спадщину, що свідчить про порушення позивачем строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, та як наслідок позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: