ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 08.03.2019 року, поїзд №3426, тепловоз гібридного з`єднання серії 2ТЕ116 №969/1092, під керуванням машиніста ОСОБА_2 , рухаючись по перегону із Куп`янськ Сортувальний в бік Куп`янськ Південний, скоїв наїзд на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер. Позивач є матір`ю загиблого, втратила близьку людину - єдиного сина, з яким разом проживала та перебувала у близьких стосунках. Передчасна смерть сина позбавила позивача підтримки та можливості отримувати допомогу в майбутньому. Попередній стан ОСОБА_1 ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила сина назавжди, у зв`язку з його смертю переживає надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки.

Враховуючи зазначене, позивач просила суд стягнути на свою користь з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» моральну шкоду, завдану смертю сина ОСОБА_3 , в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю сина, у розмірі 100 000 гривень.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 1000 гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ «Українська залізниця» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Купянським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №208 (а.с. 13).

Згідно висновку експерта № 12-17/75-КПт/19 від 27.05.2019 року причиною смерті ОСОБА_3 стала тупа травма тулуба (повне травматичне розділення тулуба на рівні живота, з ушкодженням внутрішні їх органів грудної клітини та живота), як травма, несумісна із життям. Враховуючи дані судово-медичної експертизи можливо вважати, що в момент первинного контакту з потягом тіло ОСОБА_3 знаходилося у горизонтальному положенні, лежачи на задній поверхні, та обернуто до потягу правою бічною поверхнею. При судово - медичній експертизі трупа ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт у кількості -1,7%, що згідно даним офіційної таблиці відповідає наявності його при середній алкогольній інтоксикації (а.с. 136-144).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області від 13.02.2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що 28.03.2019 року близько 00:16 поїзд номер 3426 локомотив 2тє116 номер 169/1092 прописаний на станції Основа рухаючись по перегону зі Куп`янськ Сортувальний в бік Куп`янськ Південний зі швидкістю 30 км/час під керуванням ОСОБА_2 на 152 км. + 399 м. допустив наїзд на невідомого чоловіка віком 35-40 років внаслідок чого останній загинув на місті. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000412 від 28.03.2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а.с. 145-146).

Згідно акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником виробничого підрозділу «Куп`янськ Південна дистанція колії» Хоменком М.М. від 05.04.2019 року, стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідають встановленим нормам. Вини працівників регіональної філії «Південна залізниця» не вбачається (а.с. 121-122).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу чи непереборної сили, позивачка є матір`ю загиблого, а тому заподіяна їй шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 даної Постанови також роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і оскільки завдання шкоди є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому в такому випадку відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Крім того, слід також виходити з того, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів, механізмів, обладнання тощо за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху транспортного засобу, механізму тощо). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, особою, яка її завдала.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Разом з тим, згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відпоідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що смерть сина позивачки, з самим фактом чого позивачка безпосередньо і пов`язує завдання їй моральної шкоди, сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме наїзду поїзду № 169/1092 на дільниці Куп`янськ Сортувальний в бік Куп`янськ Південний, під керуванням машиністів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Оскільки ж під час такого наїзду машиністи перебували у трудових відносинах із відповідачем по справі, керували поїздом на виконання своїх трудових обов`язків, а також враховуючи, що відповідачем не подано, судом не встановлено будь-яких доказів, які б доводили, що смерть сина позивачки сталася внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого, то саме відповідач несе відповідальність за спричинену позивачам шкоду, в тому числі і за моральну, яка підлягає відшкодуванню позивачці як матері померлого.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в силу положення ст.ст.1167, 1187, 1193 ЦК України, відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду, особиста недбалість та необережність самого загиблого є підставою для зменшення розміру відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачці моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанціях не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення, в оскаржуваній частині, має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: