Миколаївський апеляційний суд
Справа №490/9587/18
Провадження № 22-ц/812/726/23
У Х В А Л А

21 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М.,

Царюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2018 року за № 2-н/490/1057/2018.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, одночасно звернувшись із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такої.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12 червня 2023 року витребувано матеріали цивільної справи №490/9587/18 із Центрального районного суду м. Миколаєва.

19 червня 2023 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2023 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.12.2018 року за № 2-н/490/1057/2018.

Згідно штампу вхідної кореспонденції, апеляційну скаргу подано 12 червня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня постановлення ухвали суду першої інстанції.

У тексті апеляційної скарги, особа, яка її подала, вказує, що про оскаржувану ухвалу їй нічого відомо не було та її копію вона не отримувала, хоча вона зареєстрована в електронному суді.

В електронному суді, в розділі цієї справи № 490/9587/18 відсутнє навіть будь-яке згадування про відповідне провадження № 4-с/490/47/2021 щодо розгляду її скарги. На усні звернення їй повідомляли, що все надійде по пошті та інформація буде обов`язково відображена в електронному суді.

Зазначає, що лише, коли вона почала вимагати від суду інформацію про результати розгляду скарги та подавати вже окремі звернення/скарги, щодо надання інформації до Центрального районного суду м. Миколаєва, їй було направлено судом 25 травня 2023 року,відповідь на її скаргу разом з ухвалою суду.

Крім того, вказує, що після початку війни була вимушена покинути свою домівку та вивезти дітей у безпечне місце, бо квартиру в якій вони мешкали було пошкоджено. На сьогоднішній день вони перебувають за кордом та єдиним її зв`язком із судом с ЄСІТС «Електронний суд».

А тому, просила поновити строк на| апеляційне оскарження даної ухвали.

Проте, судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2020 року вказану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 12 квітня 2021 року о 15.00 год. (т.1 а.с.126).

Про дату судового засідання ОСОБА_1 повідомлена належним чином 27 січня 2021 року (а.с.131).

12 квітня 2023 року розгляд справи відкладено на 07 червня 2021 року на 12.30 год. (а.с.136), про що ОСОБА_1 повідомлена 12 квітня 2023 року (т.1 а.с.137).

07 червня 2021 року розгляд справи відкладено на 27 вересня 2021 року на 11.30 год., про що ОСОБА_1 того ж дня направлено судову повістку (т.1 а.с.140), проте доказів вручення такої матеріали справи не містять.

Колегія суддів апеляційного суду враховуючи вищенаведене, дійшла висновку, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки провадження у такій було відкрито за її скаргою та вона належним чином повідомлялась про дати судових засідань на 12 квітня 2021 року та 07 червня 2021 року.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що за відсутності виключних випадків сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. В контексті наведеної статті під неповідомленням особи про розгляд справи розуміються випадки, коли учасник справи взагалі ніяким чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. Однак до таких випадків не може бути віднесено неповідомлення особи про окреме судове засідання у справі, навіть якщо в цьому засіданні було ухвалено рішення (за умови, що матеріалами справи безспірно підтверджується факт обізнаності особи про розгляд судом справи та її участь у ній).

Вказаний висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від у справі № 201/13990/15-ц

Беручи до уваги обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції, то для поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали суду є лише дві підстави, які скаржником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено не було, тому виключні випадки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, для відкриття апеляційного провадження у разі спливу одного року після складення повного тексту рішення суду також відсутні.

Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, то суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Отже, вирішувати доводи апеляційної скарги щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження немає законних підстав, так як ці доводи перевіряються після дотримання п`ятнадцятиденного строку на оскарження, а не річного.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок про застосування норми права у подібних відносинах міститься в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга подана після спливу одного року, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2021 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк