Провадження № 22-ц/801/1041/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 рокуСправа № 127/29108/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні відповідача - ОСОБА_3 , на стороні позивача - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за договором про спільну діяльність за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Борисюк І. Е. від 15 березня 2023 року,

встановив:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 8740 євро та 150 доларів США за договором про спільну діяльність.

Покликався на те, що 22 грудня 2012 року уклав з ОСОБА_2 цей договір, за умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти з метою отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, пов`язаної із ремонтом, реставрацією та відновленням транспортних засобів (легкових автомобілів). Згідно із пунктом 7.2. договору в березні-жовтні 2012 року ОСОБА_2 отримав від нього загалом 8 740, 00 євро та 150, 00 доларів США, з яких: 6 900, 00 євро на будівельно-монтажні роботи, матеріали по цеху, прибудову на вулиці, вагончику та обладнання; 800, 00 євро на придбання автомобіля «Побєда»; 740, 00 євро на придбання запчастин на автомобіль «Побєда»; 300, 00 євро на придбання контейнеру; 150, 00 доларів США на оплату боргу СУ «Екскавація». Відповідно до пункту 7.3. договору ОСОБА_2 зобов`язався повернути ці кошти до 31 грудня 2019 року. Починаючи із 2014 року партнерські відносини між сторонами погіршилися. В 2014 - 2021 роках ОСОБА_1 неодноразово заявляв ОСОБА_2 про припинення ділових взаємовідносин, пропонував підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, повернути вкладені кошти, на що той не реагував.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір про спільну діяльність від 22 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з однієї сторони і ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - з іншої не підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому не є укладеним. Крім того належних доказів на підтвердження фактичного виконання зобов`язань за цим договором усіма його учасниками, вчинення будь-яких дій на його реалізацію, суду не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове - про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Лавренчук А. С. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до встановлених правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою - четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Установлено, що 22 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підписали договір про спільну діяльність. У преамбулі договору зазначено, що його учасниками є також зі Сторони-1 - ОСОБА_3 , зі Сторони-2 - ОСОБА_4 , підписи яких у договорі відсутні.

За умовами договору сторони взяли на себе зобов`язання шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти з метою отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, пов`язаної із ремонтом, реставрацією та відновленням транспортних засобів (легкових автомобілів).

Згідно із пунктом 7.2. договору в березні-жовтні 2012 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 загалом 8 740, 00 євро та 150, 00 доларів США, з яких: 6 900, 00 євро на будівельно-монтажні роботи, матеріали по цеху, прибудову на вулиці, вагончику та обладнання; 800, 00 євро на придбання автомобіля «Побєда»; 740, 00 євро на придбання запчастин на автомобіль «Побєда»; 300, 00 євро на придбання контейнеру; 150, 00 доларів США на оплату боргу СУ «Екскавація».

Відповідно до пункту 7.3. договору ОСОБА_2 зобов`язався повернути ці кошти до 31 грудня 2019 року (а. с. 9 - 10).

Згідно зі статтею 1130 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до статті 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (стаття 1132 ЦК України).

Статтею 1133 ЦК України установлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У статті 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

-зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За змістом частин першої - четвертої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору .

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (підписання договору про спільну діяльність) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина перша статті 640 ЦК України).

Системний аналіз цих норм у взаємозв`язку із встановленими пунктом 6 статті 3 ЦК України засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також установленої частиною третьою статті 13 ЦК України заборони дій особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах вказує на те, що договір, для якого законом встановлена письмова форма є укладеним з моменту його підписання сторонами, зокрема стороною, яка прийняла пропозицію шляхом його підписання.

Якщо інші особи, зазначені у договорі як його учасники (сторони), такий договір не підписали, то він є не неукладеним саме для цих осіб, якщо інше не випливає із суті самого договору.

Договір про спільну діяльність може бути як дво- так і багатостороннім, отже підписання цього договору принаймні двома учасниками, які взяли на себе взаємні права та обов`язки, які можуть бути реально виконані без участі інших осіб, свідчить про те, що такий договір укладений для осіб, якій його підписали. Натомість не підписання його іншими, зазначеними у ньому особами, означає, що цей договір є неукладеним саме для цих осіб, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що договір про спільну діяльність підписаний 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неукладеним.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що зміст пункту 7.2, 7.3 договору стосується виключно прав і обов`язків ОСОБА_1 (кредитор) та ОСОБА_2 (боржник), а тому не підписання договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а отже відсутність їх волевиявлення на укладення цього договору, не впливає на зміст зобов`язання ОСОБА_2 повернути до 31 грудня 2019 року ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 8740 євро та 150 доларів США.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідача - адвоката Лавренчука А. С. про те, що підпис у договорі виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою, а також про те, що договір містить ознаки підроблення його першого та другого аркушів, тому що всупереч приписам частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України жодних доказів на підтвердження цих обставин він не надав.

Так виходячи зі змісту цих норм у змагальному процесі позивач повинен довести вимоги, на які він посилається, відповідач - свої заперечення проти таких вимог, а суд повинен забезпечити змагальність сторін процесу.

Установлення факту непідписання договору, як правило, можливе за допомогою відповідної судово-почеркознавчої експертизи, а факту зміни тексту документу (пізнішого передруковування аркушів договору з «підгонкою» тексту на пізніше надрукованих аркушах до тексту на аркуші, який містить підписи сторін) - технічної експертизи документу.

Проте після витребування судом першої інстанції оригіналу договору про спільну діяльність від 12 грудня 2012 року ні власних висновків експертизи, ні клопотання про призначення відповідних експертиз судом відповідач не заявляв.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на непослідовність і суперечливість позиції відповідача, оскільки непідписання ним договору про спільну діяльність позбавляє необхідності посилатись на підроблення окремих аркушів договору.

Також не можна погодитись із висновком суду першої інстанції про відсутність доказів фактичного виконання умов договору про спільну діяльність через не підписання ОСОБА_2 акту приймання-передачі виконаних робіт, тому що понесені ОСОБА_1 до підписання договору (в березні - жовтні 2012 року) витрати зафіксовані у пункті 7.2 договору, а пункт його 7.3 містить імперативну умову про їх повернення ОСОБА_2 до 31 грудня 2019 року і не вимагає додаткового узгодження сторонами, зокрема шляхом підписання акту приймання-передачі виконаних робіт чи інших документів.

Отже оскільки ОСОБА_2 за договором про спільну діяльність від 12 грудня 2012 року зобов`язався до 31 грудня 2019 року повернути ОСОБА_1 отримані кошти загалом на суму 8 740, 00 євро та 150, 00 доларів США, з яких: 6 900, 00 євро на будівельно-монтажні роботи, матеріали по цеху, прибудову на вулиці, вагончику та обладнання; 800, 00 євро на придбання автомобіля «Побєда»; 740, 00 євро на придбання запчастин на автомобіль «Побєда»; 300, 00 євро на придбання контейнеру; 150, 00 доларів США на оплату боргу СУ «Екскавація», але зобов`язання не виконав, то рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 341918 грн 10 к., що за курсом НБУ становить еквівалент 8 740, 00 євро та 150, 00 доларів США.

Також відповідно до приписів частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі, відповідно 5138 грн 78 к. та 7708 грн 17 к.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 березня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором про спільну діяльність від 22 грудня 2012 року у розмірі 341918 (триста сорок одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять) грн 01 к., що відповідає 8 740, 00 євро та 150, 00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 12846 (дванадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн 95 к.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

(Повний текст судового рішення виготовлено 21 червня 2023 року)

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета