П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/1097/22

Провадження № 22-ц/4815/856/23

Головуючий у Острозькому районному суді

Рівненської області: суддя Венгерчук А.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 22 травня 2023 року

в м. Острог Рівненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Повний текс рішення складено 29 травня 2023 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія";

відповідач2: Товариство з обмеженою відповідальністю " Захід Агро";

представники учасників справи:

позивача адвокат Хмарук Юлія Миколаївна;

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

В вересні 2022 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (далі ТОВ ""Західна агровиробнича компанія"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" (далі ТОВ "Захід Агро"); про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора.

Мотивуючи вимоги, позивач посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0029, площею 1,62 га, яка розташована на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області). В липні 2022 року позивач дізналась про реєстрацію права оренди щодо належної їй земельної ділянки за відповідачем. Підставою для державної реєстрації стала додаткова угода до договору оренди землі, укладена між сторонами та третьою особою. Однак цієї угоди позивач не підписувала, тобто правочин не укладала, тоді як відповідач порушує права власника на земельну ділянку, протиправно її використовуючи.

За наведених підстав просила:

1) зобов`язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0029, площею 1,62 га із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства; яка розміщується на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області);

2) скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на вказане нерухоме майно, яка виникла на підставі договору оренди землі б/н від 16 липня 2014 року та додаткової угоди до договору б/н від 17 жовтня 2017 року.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року третю особу залучено до розгляду справи як співвідповідача.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ТОВ "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :08:001:0029, площею 1,62 га із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасовано державну реєстрацію права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0029, площею 1,62 га,що виникло на підставі договору оренди землі від 16 липня 2014 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 17 жовтня 2017 року.

Стягнуто з обох відповідачів на користь ОСОБА_1 по 992,40 гривень судового збору, по 1 000 гривень понесених позивачем на правничу допомогу витрат та по 1812,28 гривень витрат на оплату судової почеркознавчої експертизи.

Суд при ухваленні свого рішення виходив з того, що договір оренди землі є неукладеними, а тому порушене право власності позивача підлягає захисту судом в спосіб, який правильно нею обраний, тобто в порядку задоволення саме негаторного позову, в мотивах якого спростовано факт укладення правочину.

На рішення суду ТОВ "Західна агровиробнича компанія" подано апеляційну скаргу, де зазначалося про його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги вказувалось, що договір оренди фактично виконувався й орендодавцю справлялась орендна плата. Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду факт досягнення згоди контрагентами договору оренди землі підтверджується отриманням орендної плати.

З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :08:001:0029, площею 1,62 га, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (колишня Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області). Це підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯИ №080729 від 18 листопада 2009 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 липня 2022 року.

З інформаційної довідки №306161223 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 липня 2022 року видно, що 12 серпня 2016 року на підставі рішення державного реєстратора КП "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області Дем`янчук Т.В. індексний номер рішення: 30956238; право оренди земельної ділянки було зареєстровано за ТОВ "Захід Агро" на підставі договору оренди землі б/н від 16 липня 2014року. 04 грудня 2017 року на підставі рішення державного реєстратора КП "Центр реєстрації прав" Корецької районної ради Рівненської області Ляшецької Ю.А. індексний номер рішення: 38550887, зареєстровано право суборенди земельної ділянки з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на підставі договору суборенди земельних ділянок №9 від 14 липня 2017 року, укладеного між ТОВ "Захід Агро" та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" зі строком дії до 10 грудня 2023 року. 17 квітня 2018 року на підставі рішення державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради Антонюк І.В., індексний номер рішення: 40703607 від 19 квітня 2018 року, право суборенди земельної ділянки за ТОВ "Західна агровиробнича компанія" припинено на підставі додаткової угоди до Договору суборенди земельної ділянки №9 від 19 березня 2018 року. 17 квітня 2018 року на підставі рішення державного реєстратора КП "Архітектор" Дубенської міської ради Нікітчук О.О., індексний номер рішення 40709624, зареєстровано перехід права оренди від ТОВ "Захід Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 19 березня 2018 року

Спірні правовідносини виникли з того приводу, що з неукладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, а це спонукає до захисту порушеного права власності шляхом повернення земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, і скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-22/12001-ПЧ від 30 січня 2023 року встановлено, що підпис у графі "Орендодавець" у додатковій угоді №б/н від 17 жовтня 2017 року (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі від 16 липня 2014 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами законодавчого визначення, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів).

У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Згідно зі ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до Закону України "Про оренду землі", договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14).

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч.1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Наведені норми законодавства вказують на те, що користування чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливе на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина шоста ст. 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Норми статті 76 ЦПК України визначають, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, до суду апеляційної інстанції заявником надано докази, що вказують на виконання сторонами умов договору оренди земельної ділянки.

Так, представленими доказами підтверджується факт отримання позивачем орендної плати в порядку виконання умов спірного правочину, а саме копіями відомості №3 від 04 червня 2018 року на виплату 390,38 гривень, відомостями №2091 про реалізацію 50 кг цукру, № 2215 про реалізацію 50 кг цукру, №2363 про реалізацію 200 кг кукурудзи 3 класу, №1909 на реалізацію 500 кг пшениці третього класу.

Як правильно на це посилається заявник, Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №530/130/21, переглядаючи рішення судів з подібними правовідносинами зазначив, що фактичні дії щодо отримання орендної плати, укладення додаткових угод до договорів оренди землі, переконливо доводять визнання ними фактів укладення згаданих договорів з відповідачем і цк відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

Тобто для встановлення факту укладення чи неукладення договорів оренди землі важливим є не тільки і не стільки встановлення відповідності підпису позивача на тексті договору, а важливим є встановлення наявності чи відсутності самого волевиявлення сторони на укладення відповідного договору. Наявність чи відсутність волевиявлення може доводитись різними доказами, в т.ч. доказами, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті З ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті 1.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво 18).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність, і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тому суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Наведені переконання про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №192/1903/19. У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що якщо договір хоч і не був укладений, але виконувався його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивач отримувала від відповідача орендну плату, а останній користувався земельними ділянками, тобто умови договорів фактично виконувалися, що свідчить про волевиявлення позивача на встановлення відносин оренди з відповідачем. Оскільки умови договору оренди з додатковою угодою фактично виконувалися, то не можна стверджувати про їх неукладеність, тому позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Отже, викладені в оскаржуваному рішенні твердження про неприйнятність доводів відповідача про сплату орендної плати та досягнення сторонами згоди на укладення правочину є помилковими.

Зробивши висновки про неукладеність договорів оренди землі, врахувавши, що позивач, як власник земельної ділянки, не підписувала відповідний договір, суд першої інстанцій безпідставно обмежив предмет доказування у справі лише встановленням факту підписання договорів оренди не власником земельних ділянок, а іншими особами. Такі висновки суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що очевидно від нього не залежали.

Тому колегія суддів приймає надані в суд апеляційної інстанції докази про справляння орендної плати через те, що вони мають виключне значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд також зважає на те, що правильність розв`язання виниклого спору за аналогічних обставин саме щодо ТОВ "Західна агровиробнича компанія" підтверджується актуальністю правового висновку на час перегляду справи апеляційним судом, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у цивільній справі № 567/1039/22.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що спонукало до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування місцевим судом обставин справи щодо наявності чи відсутності волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 травня 2023 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід Агро" про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений: 19 грудня 2023 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків