Справа № 727/6698/22
Провадження № 2/727/70/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

12 червня 2023 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:

головуючої судді М.Є.Бойко ,

за участю:

секретаря судових засідань Васківчук В.В.,

представника позивачки адвоката Новікова О.П.,

представника відповідача адвоката Усманова М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Чернівці, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що, перебуваючи з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.07.2007 року по 14.05.2021 року, вони набули грошові кошти в сумі 50 000 долів США, які відповідач 29.06.2015 року за її згодою передав у позику ОСОБА_4 . Оскільки вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, вона просить суд їй виділити їх частину шляхом стягнення на свою користь з відповідача 25 000 доларів США, а також просить стягнути з нього всі судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 22.08.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2022 року строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів.

24.11.2022 року до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_2 , в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , враховуючи те, що спірні грошові кошти є його особистою власністю, оскільки набуті в результаті продажу ним власної квартири, відчуження якої оформлено договором дарування від 16.07.2011 року. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці спірні кошти в їх гривневому еквіваленті 1 111 749 грн. стягнуті з ОСОБА_4 на його користь, проте до теперішнього часу це рішення не виконано.

Підготовче провадження у справі закрито відповідно до ухвали суду 03.05.2023 року.

В судовому засіданні 12.06.2023 року представник позивачки підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача позов повністю не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку /доходу/.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а за ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

За приписами ч.ч.1,2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункт30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.07.2007 року, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.05.2021 року (а.с.7,8).

29.06.2015 року, тобто під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, відповідач ОСОБА_2 позичив ОСОБА_4 50 000 доларів США, які останній, у відповідності із його власноруч складеною у присутності позивачки письмовою розпискою, зобов`язався повернути не пізніше 14.01.2016 року, що також визнали та не заперечували і представники сторін в ході розгляду справи, в зв`язку із чим суд вважає, що відповідач діяв за згодою позивачки ОСОБА_1 . З позовом про визнання договору від 29.06.2015 року недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди ОСОБА_1 не зверталась.

Також зазначені кошти, на думку суду, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що відповідачем не спростовано, оскільки доказів протилежного ним не надано, позовних вимог про визнання цього майна його особистою приватною власністю він не заявляв, які і не оспорював в судовому порядку дійсність договору дарування належної йому на праві власності квартири від 16.07.2011 року, а тому в даному випадку діє презумпція спільності майна подружжя.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.11.2018 року було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 29.06.2015 року та стягнуто на його користь з ОСОБА_4 цю заборгованість в сумі 1 111 749 грн. Наведене підтверджується копією судового рішення (а.с.18). Також, встановлено, що на даний час зазначене рішення суду набрало законної сили, але не виконано, виконавчий лист повернуто стягувачу в зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення ( постанова державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці від 21.12.1022 року по виконавчому провадженню № 61005976).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 не виконав свої зобов`язання за договором позики від 29.06.2015 року та не повернув грошові кошти, отримані ним в борг від ОСОБА_2 , який здійснив їх відчуження не проти волі іншого з подружжя та не всупереч інтересам сім`ї; на даний час у відповідача такі кошти відсутні, а тому вимога про стягнення їх частини з нього є безпідставною, оскільки поділу підлягає майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При цьому підстав вважати, що дане майно знаходиться у 3-ї особи немає, оскільки грошові кошти були передані відповідачем у позику, тобто фактично у власність ОСОБА_4 , останній мав повернути їх у певний час, але порушив свої зобов`язання, і рішення суду про стягнення з нього цього боргу теж ще не виконано.

Слід також зазначити, що порушення ОСОБА_4 свого обов`язку щодо повернення позики не створює обов`язку у ОСОБА_2 сплачувати 1/2 частину цього боргу колишній дружині у рахунок поділу спільного сумісного майна подружжя.

Таким чином, враховуючи, що як предмет поділу, грошові кошти на даний час відсутні, їх частина не може бути стягнута з відповідача, хоча позивач й має відповідні майнові права на ці кошти, як і відповідач.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В зв`язку із тим, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати позивачки (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України) відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя повністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 21 червня 2023 року.

Суддя М. Є. Бойко