Справа № 932/7688/22
Провадження № 2/0203/648/2023
02.11.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Дубровій К.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за заповітом,
20 грудня 2022 р. позивачка звернулась до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку в квартири в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за життя була власником кв. АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 видала заповіт на користь позивачки. Після смерті бабусі 23.08.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Котом Б.А. було видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки вказаної квартири. В оспорюваному свідоцтві про право на спадщину за заповітом міститься запис про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на частку спадкового майна ще не видано. Відповідач ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_3 , та рідним дядьком позивачки. Він успадкував частку кв. АДРЕСА_1 як обов`язкову частку у спадщині після смерті його матері та бабусі позивачки ОСОБА_3 . Позивачка вказувала, що ОСОБА_2 не мав права спадкувати обов`язкову частку на спадщину, оскільки станом на дату смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він не був непрацездатною особою: відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно, станом на момент відкриття спадщини він не досяг встановленого чинним законодавством України загального пенсійного віку 60-ти років, а мав лише повних 57 років. У зв`язку з цим позивачка просила визнати недійсним свідоцтво на ім`я ОСОБА_2 про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на частку кв. АДРЕСА_1 та визнати за позивачкою право власності на цю частку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , стягнути з відповідача судові витрати у справі (т. 1 а.с. а.с. 1 6).
Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 грудня 2022 р. позовну заяву з доданими до неї матеріалами передано до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України за виключною підсудністю за місцезнаходженням спірного нерухомого майна (т. 1 а.с. а.с. 33 34).
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року вищевказана позовна заява була залишена без руху (т. 1 а.с. 42).
03 лютого 2023 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, надано уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. а.с. 46 50).
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (т. 1 а.с. а.с. 54 55).
В підготовче судове засідання 28 березня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 20 квітня 2023 року для повторного виклику сторін по справі (т. 1 а.с. 64).
28 березня 2023 року від приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області Кот Б.А. надійшла копія спадкової справи (т. 1 а.с. а.с. 65 207).
Ухвалою від 20 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, цивільну справу призначено до судового розгляду на 12 травня 2023 р. (т. 1 а.с. 216).
26 квітня 2023 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав позову (т. 1 а.с. а.с. 224 228).
Судове засідання 12 травня 2023 року за участю представника позивача було відкладено на 29 травня 2023 року (т. 1 а.с. 232). 12 травня 2023 року від представника позивача надійшла нова заява про зміну підстав позову (т. 1 а.с. .а.с. 235 239). Згідно заяви про зміну підстав позову вимоги обґрунтовувались тим, що відповідачем не подано відповідних документів щодо його належності до непрацездатних осіб.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Крім того, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України також встановлено, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу є одним із завдань підготовчого провадження.
Як вбачається з положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
При цьому слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.
До того ж, відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Судом було враховано, що подана представником позиваки заява про зміну підстав позову не стосується нових позовних вимог, при цьому, йдеться саме про те свідоцтво про право на спадщину, щодо якого розглядається цивільна справа. З урахуванням зазначеного, оскільки право на уточнення позивачем позову Цивільним процесуальним кодексом України передбачено лише в підготовчому провадженні, яке по даній справі вже закрито, то виходячи із завдань цивільного судочинства, з метою сприяння позивачу у реалізації його права на обрання ефективного, на думку позивача, способу захисту його порушених прав, суд дійшов до висновку про необхідність повернення в підготовче провадження для вирішення питання про прийняття заяви про зміну підстав позову.
З наведених мотивів, ухвалою від 29 травня 2023 року відновлено підготовче провадження у справі, прийнято уточнену позовну заяву (т. 1 а.с. а.с. 245 246, 248 249).
В підготовче судове засідання 27 червня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла заява про проведення засідання за його відсутності, в якій він просив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду (т. 2 а.с. а.с. 4 5).
Ухвалою від 27 червня 2023 р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 18 серпня 2023 р. (т. 2 а.с. а.с. 8 9).
В судове засідання 18 серпня 2023 р. з`явився лише представник позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце судового засідання належним чином (т. 2 а.с. а.с. 10, 13, 14). У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 08 вересня 2023 р.
Судове засідання 08 вересня 2023 р. не відбулось через зайнятість судді в іншому провадженні (т. 2 а.с. 20).
В судове засідання 29 вересня 2023 р. учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 02 листопада 2023 р. (т. 2 а.с. 26).
В судове засідання 02 листопада 2023 р. позивачка не з`явилась, від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій представник позивачки зазначив, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце судового засідання належним чином (т. 2 а.с. а.с. 30, 31).
Оскільки відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення на його адресу судових повісток та публікації оголошень. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 листопада 2018 р. Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2109 (т. 1 а.с. 73).
01 листопада 2013 р. ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Рівною Олександрою Володимирівною, за реєстром № 5-688, згідно якого ОСОБА_3 заповіла належну їй частину квартири АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 108).
24 квітня 2014 р. ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Тетяною Миколаївною, за реєстром № 1-428, згідно якого ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно, з чого б воно не складалось, і де б воно не знаходилось, та, зокрема, належну їй частину квартири АДРЕСА_2 та належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 111).
08 червня 2018 р. ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковською Юлією Юріївною, за реєстром № 200, згідно якого ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 позивачці ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 114).
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Оскільки заповіт, посвідчений 24 квітня 2014 р. містить розпорядження про все належне ОСОБА_3 майно, він скасовує попередній заповіт від 01 листопада 2013 р. на підставі ст. 1254 Цивільного кодексу України.
Враховуючи, що заповіт, посвідчений 24 квітня 2014 р., охоплює розпорядження на все майно, а більш пізній заповіт, посвідчений 08 червня 2018 р., має інші розпорядження спадкодавця, на підставі положень ч.ч. 2,3 ст. 1254 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що заповіт 2018 року скасовує заповіт 2014 року та не відновлює заповіту 2013 року.
Згідно ст. 1245 Цивільного кодексу України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.
Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 за оформленням спадщини після її смерті звернулись позивачка та відповідач.
При вирішенні спору щодо прав учасників справи на спадкове майно суд виходить з наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1998 року, виданого ВАТ «Дніпрошина», право власності на квартиру АДРЕСА_2 належало ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 116).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 7327 (т. 1 а.с. 82).
ОСОБА_5 був сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 744 (т. 1 а.с. 92).
ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_5 , що підтверджується її заявою до П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 30 жовтня 2023 р. (т. 1 а.с. 85 на зв.), у зв`язку з чим вона набула право власності на належне померлому майно.
Померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2008 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генрихівною, за реєстром № 3-375, належала квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 94).
У зв`язку з вступом ОСОБА_3 в права спадкування після смерті ОСОБА_5 , державний нотаріус П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Тетяною Миколаївною 12 березня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 102).
Права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 його мати ОСОБА_3 не оформила.
Разом з тим, відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України у зв`язку з чим вона вважається, що стала власником.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 помер син ОСОБА_3 ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 138).
Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_4 (та, відповідно, онукою померлої ОСОБА_3 ), що підтверджується копіями свідоцтва про народження, актовий запис № 18, та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 824 (т. 1 а.с. а.с. 142 143).
У померлого ОСОБА_4 також був син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 158).
23 серпня 2018 р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кот Б.А. із заявою про те, що вона вступає в спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 162).
Також, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кот Б.А. звернувся із заявою брат позивачки ОСОБА_6 про те, що він відмовляється від спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 155).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 серпня 2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Бориса Анатолійовича, за реєстром № 723, право власності на 2/3 належної померлому ОСОБА_4 частки в квартирі АДРЕСА_2 належать позивачці ОСОБА_1 (1/3 як доньці померлого та ще 1/3 у зв`язку з відмовою іншого сина померлого та брата позивачки від спадщини на її користь) (т. 1 а.с. 172).
Оскільки померлому ОСОБА_4 належала 1/3 частка в квартирі АДРЕСА_2 , позивачка ОСОБА_1 успадкувала 2/9 частки у вказаній квартири (2/3 частки спадщини від 1/3 частки квартири).
ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 не оформляла. Разом з тим, згідно відповіді відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур на момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 ас. 145).
Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У зв`язку з викладеним, враховуючи, що ОСОБА_3 спільно проживала зі своїм сином ОСОБА_4 , не подавала заяву про відмову від спадщини, суд приходить до висновку, що вона успадкувала в порядку спадкування за законом 1/3 частку від належної її померлому сину ОСОБА_4 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , що в цілому складає 1/9 частку квартири.
Таким чином, на момент смерті ОСОБА_3 була власницею:
квартири АДРЕСА_1 , яка була нею успадкована після смерті сина ОСОБА_5 ,
7/9 частин квартири АДРЕСА_2 , у тому числі: 1/3 частина (або 3/9), яка були одержані нею в порядку приватизації; 1/3 частина (або 3/9), яка були нею успадковані в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_5 ; 1/9 частини, яка була нею успадкована в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 .
При цьому, право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено, а її право власності на частку квартирі АДРЕСА_2 було зареєстроване лише щодо одержаної в порядку приватизації 1/3 частину (чи 3/9), права на успадковані 4/9 частин оформлені на її ім`я та зареєстровані не були.
Судом встановлено, що чинний на момент смерті ОСОБА_3 заповіт містив розпорядження про те, що вона заповідає квартиру АДРЕСА_1 позивачці.
Відповідно, інша частина спадкової маси підлягала розподілу в порядку спадкування за законом.
Відповідач ОСОБА_2 є сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 182).
Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Таким чином, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 були: відповідач на частину (як син померлої), позивачка на частину (в порядку, визначеному ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України, оскільки її батько ОСОБА_4 помер, а також, враховуючи, що її брат відмовився від спадщини після смерті ОСОБА_4 на її користь).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 23 серпня 2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, за реєстром № 725, 3/4 частина належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 належить позивачці ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 жовтня 2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Бориса Анатолійовича, за реєстром № 847, по частині спадкового майна ОСОБА_3 , яке складається з 7/9 часток в квартирі АДРЕСА_2 належать позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 203).
Таким чином, позивачка та відповідач успадкували в порядку спадкування за законом по 7/18 часток у квартирі АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02 жовтня 2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Борисом Анатолійовичем, за реєстром № 847, по частині спадкового майна ОСОБА_3 , яке складається з 7/9 часток в квартирі АДРЕСА_2 належать позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 203).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 жовтня 2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кот Бориса Анатолійовича, за реєстром № 848, 1/4 частина належної ОСОБА_3 квартирі АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 205).
Відповідач одержав частину вказаної вище квартири в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, проте погодитись з цим суд не може, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Суд не погоджується з твердженнями позивачки, що відповідач не має права на обов`язкову частку у спадщини, оскільки згідно наявних у спадковій справі копій документів, відповідач є інвалідом, тобто непрацездатною особою (т. 1 а.с. 107). Оскільки у разі спадкування за законом відповідач мав одержати половину усього майна спадкодавця, його обов`язкова частка у спадщині становить одну четверту (половина від ).
Разом з тим, суд приходить до висновку про неправильність визнання за відповідачем права на спадкування частини квартири АДРЕСА_1 в супереч заповіту ОСОБА_3 , з огляду на наступне.
Згідно ч. 3 ст. 1241 Цивільного кодексу України будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.
Відповідно до звіту про оцінку № 19-09-10, складеного ТОВ «С-Тиматика» за станом на 11 вересня 2019 р. визначено, що 7/18 часток кв. АДРЕСА_2 має ринкову вартість 205 135 грн. (т. 1 а.с. 174 на зв.).
Повну вартість вказаної квартири на час оформлення спадщини не визначали. На підставі принципу пропорційності можна дійти висновку, що належна померлій ОСОБА_3 частка 7/9 у квартири АДРЕСА_2 на той момент складала 410 270 грн., розрахунок: 205 135 грн. / 7 * 18 = 527 490 (повна вартість квартири), 527 490 / 9 *7 = 410 270 грн. (частка померлої ОСОБА_3 )
Відповідно до звіту про оцінку № 19-09-11, складеного ТОВ «С-Тиматика» за станом на 11 вересня 2019 р. визначено, що 1/4 частка кв. АДРЕСА_1 має ринкову вартість 85 628 грн. (т. 1 а.с. 176 на зв.).
Повну вартість вказаної квартири на час оформлення спадщини не визначали. На підставі принципу пропорційності можна дійти висновку, що належна померлій ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1 на той момент складала: 85 628 грн. * 4 = 342 512 грн.
Згідно копії спадкової справи відсутні відомості щодо будь-якого іншого майна після смерті ОСОБА_3 , щодо якого здійснювалось би оформлення спадкових прав, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що спадкову масу складало лише вказане вище нерухоме майно, загальною вартістю 752 782 грн.
(розрахунок: 410 270 грн. 7/9 квартири АДРЕСА_2 + 342 512 грн. квартира АДРЕСА_1 ) = 750 782 грн. 00 коп.)
Обов`язкова частка відповідача у спадщини складає 188 195 грн. 50 коп.
(розрахунок: 752 782 грн. загальна вартість спадкової маси * 0,25 обов`язкова частка відповідача у спадщині = 188 195 грн. 50 коп.)
Відповідачем було одержано в порядку спадкування за законом частину від належних померлій ОСОБА_3 7/9 часток у квартири АДРЕСА_2 , що має вартість 205 135 грн.
(розрахунок: 410 270 грн. вартість 7/9 часток померлої ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 успадкована частка відповідача = 205 135).
Таким чином, одержане відповідачем в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 майно перевищує його обов`язкову частку у спадщині, визначену законом, тому відсутні підстави для спадкування відповідачем будь-якої частини квартири АДРЕСА_1 , щодо якої померла ОСОБА_3 склала заповіт.
При таких обставинах, свідоцтво про право на спадщину, видане відповідачу на частину квартири АДРЕСА_1 підлягає визнанню недійсним.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 26 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки позивачка не змогла оформити право власності на частину успадкованого майна через те, що на цю частку відповідачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке підлягає визнанню недійсним, підлягають задоволенню її позовні вимоги про визнання права власності на це майно.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав, судові витрати позивачки підлягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 15, 328, 1216, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст.ст.13, 76, 81 83, 89, 95, 141, 263 265, 268, 274, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування за заповітом задовольнити.
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Котом Б.А. на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та зареєстрованого в реєстрі за № 848, на частку квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_5 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 13.11.2023 р.
Суддя С.В. Єдаменко