Справа № 182/1933/23
Провадження № 2/0182/1583/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.11.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Філяровської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона є рідною бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками є відповідач по справі та ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Мати дитини їй доводиться донькою, яка з відповідачем спільно не проживала, оскільки шлюб між ними було розірвано 26 грудня 2012 року. Після припинення спільного проживання її доньки та відповідача по справі їх дитина ОСОБА_3 проживав з матір?ю в м.Кіріши ленінградської області російської федерації. Після смерті доньки вона була змушена їхати до російської федерації, щоб забрати онука. З 12 березня 2023 року її онук проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач як батько дитини участі в його вихованні не приймає та матеріально дитину не забезпечує. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, змушена звернутися до суду та просить постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку та інших доходів з кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В судовому засіданні позивачка викладені в позовній заяві обставини підтримала та додатково суду пояснила, що її донька переїхала на росію, бо вийшла заміж. Але її чоловік сина від першого шлюбу не всиновлював. Після смерті доньки її онука хотіли забрати до інтернату, а вона всілякими діями намагалась цього не допустити. Зв`язалась з подругою покійної доньки і попросила її забрати онука до себе, поки вона не знайде способу, як його забрати в Україну. Потім звернулась до відповідача, щоб він забрав сина, бо, оскільки є живий батько, бабусі російська сторона відмовлялась віддати онука. Однак, відповідач повідомив їй про своє небажання забрати сина. Вона стала шукати можливість забрати онука іншим шляхом, бо подруга доньки з росії їй дзвонила і погрожувала здати онука в приют. Згодом відповідач повідомив, що забере сина, але його мати зателефонувала їй та попросила 2 000 грн. 00 коп., щоб оформити відповідачу закордонний паспорт. Через деякий час колишня сваха знову зателефонувала їй і поросила переслати синові на картку гроші на поїздку, бо в нього, начебто, не було. Вона перекинула на картку відповідачу двома траншами загальну суму в 11 000 грн. 00 коп. на поїздку на росію та визволення онука. Весь цей період вона постійно була на зв`язку з волонтерами. Відповідач, начебто, поїхав за дитиною, але згодом зателефонував її онукові та повідомив, що йому виписали повістку на кордоні і не випустили. Через деякий час вона дізналась, що відповідач нікуди не їздив і все це було суцільної брехнею. Фактично, відповідач виманив в неї гроші, які до цих пір не віддав, і не вчинив ніяких дій, щоб забрати дитину з росії. Росіянка ОСОБА_5 , в якої тимчасово перебувала дитина, постійно дзвонила їй та погрожувала віддати ОСОБА_6 до інтернату, бо, як виявилось, її чоловік пішов на війну вбивати українців і українець ОСОБА_6 їй був ні до чого. Вона знову разом з волонтерами продумувала можливість виїхати в росію та забрати онука. Для цього кілька разів буквально вмовляла відповідача надати їй довіреність на дитину. Через певний час, коли на нього надавили відповідні служби, він, все ж таки, зробив цю довіреність і вона на комерційних автобусах, при допомозі волонтерів, через Литву- Латвію дісталась до Пітеру . Її племінниці якимось чином вийшли на ОСОБА_15 та юристів з Києва. Тобто, допомагали їй всі, крім батька дитини, якому доля його сина була абсолютно байдужою. Як тільки він дізнався про смерть її доньки, одразу ж побіг до виконавця та написав заяву про припинення стягнення з нього аліментів, які не платить до цих пір. На росії вона почала ходити по інстанціях, намагаючись забрати онука, але їй усюди ставили перешкоди і вона зрозуміла, що законним шляхом онука вона в Україну не забере. Весь цей час вона проживала з онуком в приміщенні, яке відділила їй росіянка ОСОБА_5 . Коли закінчились гроші, вона плела шкарпетки, шила балаклави. Документи на дитину ОСОБА_5 їй не віддавала, бо дала російським органам підписку про це. Коли в неї закінчувався тримісячний термін перебування на росії і її мали депортувати, а онука забрати до інтернату, вона наважилась діяти. Весь цей час вона була на зв`язку з волонтерами, які намагались знайти спосіб їм допомогти. Коли росіянка ОСОБА_5 стала збиратись в пологовий будинок, вона вмовила її віддати їй документи онука, пообіцявши не залишати територію росії, бо це було заборонено відповідними російськими службами. Вночі, перед 08 березня 2023 року, за ними приїхав на бусіку волонтер з Білорусії, якого направили до них волонтери, з якими вона постійно була на зв`язку. І вона наважилась на втечу разом з онуком. Вони їхали з пітера близько 1 000 км. До кордону з Білоруссю . Волонтери забрали в них телефони, щоб їх не відслідкували, таким чином, переховували їх від російської влади, які мали намір забрати дитину в інтернат і виховати його в ненависті до рідної Батьківщини. Під`їхавши до кордону, водій висадив їх і повідомив, що кордон необхідно перейти пішки, а сам поїхав порожнім. Вони, на свій острах та ризик, пішли до кордону, боячись, що їх не випустять. Але їх врятувало свято 8 березня, їх не стали прискіпливо перевіряти, повіривши на слово, що в них є всі дозволи на виїзд з росії. На іншому боці кордону їх забрав той же водій і повіз на кордон з Україною. Фактично три дні вони переховувались від російської влади та три дні у них був виключений телефон. Коли вони перетнули кордон з Україною, не могли повірити в своє спасіння. З моменту перетину кордону та прибуття на територію України в м.Нікополь, відповідач життям дитини не цікавився та його не бачив. Він до цих пір не зробив нічого, щоб допомогти онукові зробити паспорт. До цих пір не повернув грошей, які виманив в неї. До цих пір не сплачує аліменти і не допомагає синові в інший спосіб. Тому вона не має іншого виходу, як позбавити відповідача батьківських прав та мати змогу вчинити дії на захист дитини.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористався, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав (а.с.35).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - Філяровська О.П. в судовому засіданні пояснила, що після смерті ОСОБА_4 , її мати, тобто позивачка по справі, звернулась до служби у справах дітей за роз`ясненнями, як забрати дитину, оскільки відповідач на контакт йти не бажав. Тому вони підготували всі необхідні документи бабусі, які б надали змогу на законних підставах доправити онука до України. Після повернення позивачки на територію України, дитина пояснила представнику Служби, що має намір та бажання проживати тільки з бабусею, тобто, позивачкою по справі. Однак, дитину необхідно було паспортизувати. І, оскільки батько не був позбавлений батьківських прав, саме він мав звернутись до відповідних органів з цього питання. Неодноразові звернення до відповідача були марними, відповідач переховувався від них, не повідомляв своєї фактичної адреси проживання, уникав зустрічей. Дізнавшись через деякий час, де проживає відповідач, Службою у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання відповідача. Захоплений зненацька, відповідач пояснив, що дитина йому не потрібна та утримувати його він не бажає. Службою у справах дітей було встановлено, що відповідач працює в ТОВ «Інтерпайп Ніко Тьюб» та щомісячно отримує заробітну плату в розмірі 17 000 грн. 00 коп., однак, кошти на утримання дитини не надає. Аліменти на утримання дитини сплачував до часу смерті своєї колишньої дружини та матері дитини, а після її смерті - перестав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що свідчить актовий запис № 557, складений 29 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4). Згідно з вищевказаним актовим записом, батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 . Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 20 січня 2015 року уклала повторний шлюб та їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с.8). Згідно з актовим записом № 02, складеного відділом записів актів громадянського стану адміністрації муніципального утворення Кіриського муніципального району Ленінградської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 померла (а.с.10, 12). Відповідно до довідок, актів та характеристик, після смерті ОСОБА_13 її дитина ОСОБА_6 проживає з її матір?ю, тобто, позивачкою по справі, яка ним опікується та забезпечує усім необхідним. При цьому, відповідач як батько дитини від виховання сина самоусунувся та участі в його життя не приймає.

Даний факт підтверджується особистими поясненнями неповнолітнього ОСОБА_6 , який був опитаний в судовому засіданні та висловив свою думку і бажання проживати з бабусею. Суду пояснив, що з позивачкою по справі йому комфортно та спокійно, у нього в бабусиній квартирі є власна кімната, всі необхідні речі. До бабусі з дідусем він любив приїжджати з мамою на відпочинок кожного року до війни. Вони завжди раділи їм, дуже гарно приймали, дарували подарунки тощо. А відповідача він бачив років три тому (до війни), коли той оформлював документи на нього у нотаріуса. ОСОБА_14 назвати батьком не може. Спочатку намагався з ним поспілкуватись, але де він зараз перебуває, йому не відомо. Крім бабусі, у нього є тітки, рідна сестра, яка вчиться в Дніпрі, двоюрідний брат, з яким він спілкується. Батька з того часу, як повернувся в Україну, не бачив. До цих пір не може отримати паспорт, бо ОСОБА_14 не виходить на зв`язок.

Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 09 листопада 2023 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с.55-58).

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема, п.п.15.16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 ухиляється від виховання свого сина, не піклується про його фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

У відповідності до ч.5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові або іншим родичам, мачусі, вітчиму вона передається на опікування органові опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від прибутку його матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Тому, оскільки ОСОБА_2 підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нього підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини щомісяця з усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь інтернатного закладу або опікуна.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп., сплачений останньою при поданні позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.32, 51 Конституції України, ст.12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.164-165 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про охорону дитинства», ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Нікополя Дніпропетровської області, батьківських прав щодо його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку та інших доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь законного представника дитини або його опікуна.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп., сплачений нею при поданні позову до суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал