Справа № 641/1810/21
Провадження № 2/553/1047/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17.11.2023м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави в складі:
головуючого - судді Грошової Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Левицької В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. ХарковаЗелінської І.В. від 18.03.2021 року позовну заяву залишено без руху
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінської І.В. від 25.06.2021 року відкрито провадження у справі,визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження,призначено підготовче засідання.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, з подальшим його продовженням.
Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду міста Харкова, Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом міста Полтави.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 28.10.2022 прийнято до провадження вказану цивільну справу, визначено розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні підтримала позов, посилалась на доводи викладені у позовній заяві, зазначила, що подала до суду всі наявні у неї докази на обґрунтування своїх позовних вимог, просила задовольнити вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Будь-яких клопотань про витребування чи долучення доказів суду не заявила.
Повідомлені про час та місце розгляду справи представник відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» та відповідач ОСОБА_2 , шляхом направлення судових повісток, в тому числі на електронну адресу ТзДВ «Міжнародна страхова компанія», смс-повісток, переданням телефонограм, а також розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили. Клопотання про відкладення справи та відзиви на позов до суду не надходили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, судом, без виходу до нарадчої кімнати постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності і взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.08.2020 року о 22 год. 40 хв., в районі будинку № 1 по пр. Ювілейному, 1-а, у м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGENGOLF», держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «VOLKSWAGENPASSAT», держ. номер НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 6 місяців. Вказана постанова набрала законної сили 30.10.2020.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», держ. номер НОМЕР_3 .
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Нормами статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Згідно абз. 5 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума на одного потерпілого складає 130000 грн. за шкоду, заподіяну майну. ТДВ «Міжнародна страхова компанія» страхове відшкодування було виплачено частково у розмірі 36 914,92 грн.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», а також ліміту відповідальності страховика, а отже доказів того, що ТДВ «Міжнародна страхова компанія» є належним відповідачем у даній справі.
Позивачем не надано доказів звернення до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, доказів визнання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2020 о 22 год. 40 хв., в районі будинку № 1 по пр-кту Ювілейному,1-а у м. Харкові за участю транспортного засобу «VOLKSWAGENGOLF», держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», держ. номер НОМЕР_3 , страховим випадком, прийняття відповідного рішення ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування позивачці та її розмір.
Рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування матеріали справи не містять, як і не містять належних та допустимих доказів про те, що позивач отримав відшкодування збитків від заподіювача шкоди чи страховика.

Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди позивачкою надано висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 575/12-20, виконаного оцінювачем Юридичної експертної компанії Баранкова за замовленням ОСОБА_1 розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 90597,04 грн. з урахуванням ПДВ (на використані запасні частини) та 80755,56 грн. без урахуванням ПДВ (на використані запасні частини), вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 191645,40 грн. Ринкова вартість легкового автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,на момент ДТП, становить 282019,33 грн.

Згідно ремонтної калькуляції № 575/12-20 від 09.12.2020 року, яка є додатком до вищевказаного висновку , загальна сума запчастин 162783,41 грн., загальна сума вартості робіт 7447,50 грн., загальна сума додаткових витрат 112,50 грн., загальна сума фарбування 21301,99 грн., вартість ремонту 191645,40 грн. з урахуванням вирахування зношен/компенс вигоди від фарбування на суму 505,66 грн., загальна сума після вирахувань становить 191139,74 грн.

З огляду на те, що матеріали справи не містять акту огляду транспортного засобу на місці ДТП або акту огляду за участі страховика чи ОСОБА_2 , з переліком пошкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2020 о 22 год. 40 хв., в районі будинку № 1 по пр. Ювілейному,1-а у м. Харкові за участю транспортного засобу «VOLKSWAGENGOLF», держ. номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», держ. номер НОМЕР_3 , суд позбавлений можливості перевірити чи відповідають пошкодження отримані в результаті вищевказаного ДТП пошкодженням, перелік яких наведений у висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 575/12-20, виконаного оцінювачем Юридичної експертної компанії Баранкова, а тому суд не може прийняти висновок, як належний, допустимий та беззаперечний доказ вартості відновлювального ремонту пошкоджень транспортного засобу отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.08.2020.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням положень ст. 1194 ЦК України та відсутності доказів щодо розміру ліміту відповідальності страховика та прийняття рішення ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування позивачці та його розміру, суд позбавлений можливості встановити чи виникло у позивача право вимоги до відповідача ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не навів об`єктивних причин неможливості подання доказів, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого, може полягати у у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі, окрім наслідків у вигляді страждань є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Враховуючи наведене, суд не виключає того, що внаслідок вчинення ДТП позивачу, як учаснику ДТП могла бути завдана моральна шкода, однак позивачем в судовому засіданні жодних пояснень та обґрунтувань щодо заявленої вимоги не надано та на виконання вимог ст.81 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження обставин, які входять у предмет доказування при розгляді таких позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоду.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати з відповідачів не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 258-259, 263- 265, 279, 280-282 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повний текст заочного рішення виготовлено 29.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», , адреса: 61001, м. Харків, пр. Гагаріна, 41/2;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий: суддя Н.М. Грошова