БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/486/20
провадження № 2/361/138/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді:Петришин Н.М.
за участі секретаря: Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У січні 2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що з 24 липня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний 13 листопада 2017 року. Проте подружні відносини між сторонами фактично остаточно були припинені влітку 2014 року. Оскільки сім`я перестала існувати, кожний із подружжя з 2014 року вів окреме господарство, мав окремий бюджет та окреме майно. Крім того, з 2014 року позивач почала проживати з іншим чоловіком ОСОБА_3 . Саме ОСОБА_3 у вересні 2014 року з метою будівництва придбав земельну ділянку, площею 0,20 га за адресою: АДРЕСА_1 , яку оформив на ім`я позивача, та на якій провів будівництво житлового будинку виключно за власні кошти. На даний час зазначений будинок має статус - об`єкт незавершеного будівництва орієнтовною вартістю будівництва 5 000 000 грн. Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна, включивши у позов вищевказану земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва, будівництво якого повністю профінансовано виключно ОСОБА_3 , позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання вказаного майна, нажитого нею під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, особистою власністю. Позивач просить визнати земельну ділянку площею 0,20 га за адресою: АДРЕСА_1 , з об`єктом незавершеного будівництва, особистою власністю ОСОБА_1 .

Заперечення відповідача.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти доводів позовних вимог, посилаючись на те, що такі вимоги є безпідставними та недоведеними. Зазначає, що сімейні стосунки припинені в березні 2017 року, коли після сварки позивач пішла з дітьми від чоловіка. Доводи позивача про її проживання разом із ОСОБА_3 є неправдивими та надуманими. Так, ОСОБА_3 є другом, земляком батька ОСОБА_1 , який одружений, має дітей та нормальну сім`ю. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження участі ОСОБА_3 у придбанні земельної ділянки та будівництві житлового будинку, а надані квитанції про придбання будівельних матеріалів на ім`я ОСОБА_3 не підтверджують використання таких матеріалів у будівництві спірного житлового будинку. Звертає увагу на те, що за час шлюбу подружжя збудувало жилий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , проте будинок не введений в експлуатацію, тому відповідач звертався до суду з позовом про визнання за ним права як співзабудовника, на частину вказаного незавершеного будівництва та на частину земельної ділянки. Повідомляє, що відповідач здійснював будівництво житлового будинку на підставі довіреності виданої позивачем на його ім`я, проте термін дії довіреності сплив 02 вересня 2017 року, тому відповідач не зміг оформити належним чином введення будівництва в експлуатацію. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

14 вересня 2020 року позивач подавала клопотання про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, проте ухвалою суду (внесеною до протоколу судового засідання) від 14.09.2020 вказану заяву повернуто позивачу відповідно до положень частини 5 статті 49 ЦПК України.

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Гайченя О.Д. доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позовних вимог.

Відповідач та його представник адвокат Волошин О.В. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом

Судом встановлено, що 24 липня 2004 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 472.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 листопада 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області за позовом ОСОБА_1 шлюб між сторонами розірвано (цивільна справа № 361/1991/17).

24 листопада 2017 року дане рішення суду набрало законної сили.

01 вересня 2014 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного із ОСОБА_7 , який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2961, придбала незабудовану земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із п. 4.3 цього договору купівлі-продажу земельної ділянки видно, що купівля-продаж земельної ділянки вчиняється за письмовою згодою подружжя сторін: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , висловленою ними у заявах, справжність підпису на яких засвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В. 01 вересня 2014 року за реєстровими № 2959 та № 2960.

Також, 01 вересня 2014 року, ОСОБА_1 від свого імені надала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Броварського міськрайонного нотаріального округу Київської області Єлістратовою С.В., зареєстрована в реєстрі за № 2967, якою уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси, зокрема, при вирішенні питань, пов`язаних

із оформленням і отриманням технічної, проектної та іншої дозвільної документації, будівництвом, введенням в експлуатацію, оформленням та реєстрацією права власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що 17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області з повідомленням КС 13 про початок виконання будівельних робіт житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, за адресою: АДРЕСА_1 .

Із декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, від 12 травня 2017 року вбачається, що на вказаній земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, побудований житловий будинок загальною площею 274,7 м2. Цей житловий будинок є закінченим будівництвом та готовим до експлуатації об`єктом.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження обставин придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надала до суду квитанції, у яких платником зазначені ОСОБА_1 або ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 138-172).

На підтвердження доводів позовних вимог позивачем надані довідки про розмір доходів ОСОБА_3 за період 2012-2015 років.

На підтвердження спільного проживання та шлюбних стосунків відповідачем ОСОБА_2 надані копії паспортів громадян України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких відображені відмітки про виїзд останніх разом із дітьми в 2014, 2015 роках в: Італію - з 29.07.2014 по 14.08.2014; Іспанію - з 16.07.2015 по 01.08.2015; Єгипет - з 24.03.2015 по 03.04.2015. (т. 1 а. с. 48-66); фотографії, зроблені з мобільного телефону, на яких зображені члени родини ОСОБА_11 , час та дата зйомки за період з 2014 року по 05 травня 2017 року. (т.1 а.с. 68-79); копії відеозапису із камер спостереження, які встановлені в будинку АДРЕСА_1 , із яких видно дату, час знаходження ОСОБА_1 із членами своєї родини за 2016-2017 роки, зафіксовані на диску;

Також, на підтвердження спільного користування спірним будинком відповідачем надані копії квитанцій про оплату ОСОБА_2 за газ, сигналізацію в будинку АДРЕСА_1 за 2016 - 2017 роки; копії висновків по матеріалах СО № 32985 від 16.12.2017 року Броварського ВП, по матеріалах СО № 34218 від 29.12.2017 року Броварського ВП, із яких вбачається звернення ОСОБА_2 до Броварського ВП з приводу зміни ОСОБА_1 коду охорони будинку АДРЕСА_1 та заміну замків вхідних дверей, із яких вбачається проживання ОСОБА_2 в спірному будинку після 13 листопада 2017 року.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що був «прорабом» при будівництві будинку у АДРЕСА_1 . Відповідача він не знає, а замовником будівництва був ОСОБА_3 , який видав будівельну документацію і десь з початку жовтня 2014 року розпочато підготовчі будівельні роботи, залили фундамент, весною 2015 року продовжили будувати до холодів. Завершили будівництво десь вкінці літа 2016 року. ОСОБА_3 видавав план будівництва, казав, що будує будинок для жінки і дітей, ОСОБА_13 на будівництві не бачив. Договори про виконання будівельних робіт та розписки про отримані кошти не укладали. Повідомив, що оздоблювальні роботи узгоджував з ОСОБА_14 . Будівництво приймали ОСОБА_3 й ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що добре знає сторін, це була щаслива сім`я до листопада 2016 року, часто зустрічались у свідка вдома, знає, що подружжя будувало будинок, але на будівництві не був, проте обговорювали з сторонами будівництво.

Свідок ОСОБА_16 повідомила, що знає сім`ю близько 20 років, подружжя ОСОБА_11 жилим у селі Погреби у батьків позивачки, а в 2016 році переїхали проживати до нового будинку у селі Зазим`є. Свідок була в цьому будинку один раз. Сім`я ОСОБА_11 була зразковою, але з кінця 2016 року свідок та ОСОБА_14 не спілкуються, у них виник конфлікт.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною шостою статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.

Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19 (провадження № 61-18866св21) та від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20 (провадження № 61-19299св21).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пред`являючи даний позов, позивач посилалась на те, що подружні відносини між нею та відповідачем фактично остаточно припинені влітку 2014 року, а спірна земельна ділянка придбана за кошти третьої особи ОСОБА_3 , за кошти якого також збудований будинок на вказаній земельній ділянці. Отже, вказане майно є особистою приватною власністю позивача.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження обставин придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надала до суду копії квитанції, у яких платником зазначені ОСОБА_1 , а також в частині квитанцій платник ОСОБА_3 .

Проте, із вказаних квитанцій неможливо встановити, за чиї кошти придбані товари, як і неможливо ідентифікувати використання таких будівельних матеріалів при будівництві спірного будинку.

У судовому засіданні досліджено звукозапис судового засідання у справі №361/6895/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому допитаний свідок ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу на те, що оцінка показам цього свідка надана у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року у справі №361/6895/17.

При розгляді даної справи ОСОБА_3 не надавав покази як свідок, проте з дослідженого звукозапису видно, що ОСОБА_3 пояснював, що з ОСОБА_1 він знайомий давно, у них склалися теплі, близькі стосунки, починаючи із січня 2014 року він зустрічається з нею, проживали вони окремо. Також зазначав, що він надавав ОСОБА_1 , як коханій жінці, грошові кошти в сумі близько 275000 грн. на придбання нею земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована у АДРЕСА_1 , та будівництво відповідачем на даній земельній ділянці житлового будинку. Також показав, що подружжя ОСОБА_11 із січня 2014 року спільне господарство не ведуть, для того щоб не травмувати дітей вони проживали разом, хоча їхній шлюб існував формально. Відповідач ОСОБА_1 домовилася з позивачем ОСОБА_2 про те, що заради дітей він буде займатися будівництвом житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, для чого надала йому від свого імені відповідну довіреність.

При розгляді цивільної справи № 361/1991/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись у позовній заяві на те, що сімейні стосунки припинені з 2014 року. У подальшому ОСОБА_1 уточнила, що у позові цю дату зазначено помилково, що сімейні стосунки сторонами припинені у березні 2017 року, коли вона після сварки пішла із дітьми від чоловіка, після чого вона повернулася до чоловіка, а уже із травня 2017 року сімейні стосунки між ними припинені остаточно.

Також судом у вказаній цивільній справі встановлено, що сімейні стосунки сторонами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) припинені із травня 2017 року.

З постанови Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено, що квадроцикл « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який придбаний влітку 2015 року, є спільним майном подружжя ОСОБА_11 .

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський Суд у справі Ірландія проти Сполученого Королівства від 18 січня 1978 року вказав на те, що стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для суду, яке він вирішує у кожній справі окремо, оцінюючи докази суд застосовуватиме стандарт доказування поза розумним сумнівом, але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпції факту. В цьому контексті поведінка сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Оцінюючи наведені вище обставини, суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 щодо її окремого проживання з ОСОБА_2 у період 2014 2017 років та відсутність спільного побуту, не відповідають дійсності, нею вони не підтвердженні, спростовуються встановленими судом обставинами у цивільній справі № 361/1991/17 та ухваленим

за наслідками її розгляду рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від

13 листопада 2017 року про розірвання шлюбу між сторонами, яке відповідачем ОСОБА_1

не оскаржувалося та набрало законної сили.

Додатково відповідачем на підтвердження існування сімейних стосунків між подружжям до розірвання шлюбу надані фотографії із зображенням членів сім`ї ОСОБА_11 , докази спільного відпочинку (копії закордонних паспортів з відповідними відмітками), докази перебування відповідача у спірному будинку у 2016-2017 роках, покази свідків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження її окремого проживання з відповідачем у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Покази свідка ОСОБА_12 , який вказав, що замовником будівництва був ОСОБА_3 , суперечать письмовим доказам (повідомлення про початок будівництва, технічний паспорт, де замовником будівництва є ОСОБА_1 ), тому такі докази є недостовірними. Пояснення самого ОСОБА_3 про те, що ним надавались кошти на будівництво спірного будинку, не підтверджені належними та допустимими доказами, та не підтверджують обставин придбання позивачем ОСОБА_1 спірного майна за особисті кошти.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 у суді не довела, що спірне майно придбано за її особисті кошти, а тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання за позивачем права особистої власності на земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :01:023:0003, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з об`єктом незавершеного будівництва, що знаходиться на цій земельній ділянці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, набутого за час окремого проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.М. Петришин