Справа № 727/2500/23
Провадження № 2/727/684/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Рудій І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, посилаючись на те, що вона разом зі своїми батьками усе своє дитинство проживали в будинку її бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Коли позивачці виповнилося 18 років, бабуся ОСОБА_3 подарувала їй ікону Божої Матері. Письмовий договір дарування не укладався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 померла, та своє майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому також і знаходилась ікона Божої Матері, вона заповіла своєму синові, батькові позивача, ОСОБА_4 .

Після смерті батька позивача, ОСОБА_4 , спадщину, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , прийняла його дружина, мати Позивача - ОСОБА_2 .

Зазначає, що ОСОБА_5 весь час з її дитинства і до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, тобто до 24.02.2022, знаходилася в батьківському будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Після обстрілів м. Маріуполя 24.02.2022, сім?я позивача була вимушена залишити свій будинок, взявши з собою лише ікону Божої Матері, яку позивачу подарувала її бабуся ОСОБА_3 .

Переїхавши до м. Чернівців, позивач планувала в подальшому виїхати за кордон, взявши з собою ікону Божої Матері. Проте, оскільки вказана ікона є старовинною, вона може бути вивезена з України тільки на підставі Свідоцтва про право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з тим, що письмового договору дарування ікони Богородиця Казанська між Позивачем та її бабусею, ОСОБА_3 , укладено не було, єдиним способом для підтвердження права власності позивача на вказану ікону є звернення до суду кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права.

На підставі зазначеного позивач просить позов задовольнитивизнати за нею ОСОБА_1 , право власності на Ікону Богородиця Казанська.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Черінвці від 04.04.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

12.06.2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів а саме листа Міністерства культури та інформаційної політики України № 06/34/5172-23.

13.06.2023 року від позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи в судовому засіданні у їх відсутність. Позивач підтримує позивні вимоги та просить їх задовільнити, відповідач в свою чергу позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Cуд заслухавши пояснення позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

ОСОБА_3 бабуся позивачки померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (a.с 16).

09 березня 2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с 17).

Вказане майно успадкував ОСОБА_4 батько позивачки, ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_4 , спадщину, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , прийняла його дружина, мати позивачки - ОСОБА_2 .

Підтвердженням цього є довідка №1411/01-16 від 30.07.2021року, видана приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Демко М.Л (а.с. 19).

Порядок вивезення культурних цінностей з України, регламентує Закон України Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей. Згідно ст.15 вказаного закону, для оформлення права на вивезення культурних цінностей, власник чи уповноважена особа подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей клопотання, до якого додає: документ, що підтверджує право власності на культурні цінності; висновок державної експертизи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку, Чернівецьким обласним центром з питань культурної спадщини підготовлено висновок державної експертизи культурних цінностей № 2 від 11.01.2023 року, проведеної для вивезення предмета за межі України, а саме ікони Божої Матері (а.с.20-21).

Експертизою підтверджено, що надана ікона має такі основні характеристики: назва: Ікона Богородиця Казанська в окладі, рамі та кіоті; розміри: кіот - 26х29х7,5 см., ікона 15х18х2,5 см.; матеріал/техніка виконання: дерево, жовтий метал (латунь); олія, позолота; скло; столярна справа; штампування, гнуття, гравіювання; машинна обробка; тонування, монтування.місце виготовлення: Російська імперія; час виготовлення: кінець ХІХ - початок ХХ ст.

Висновком вказаної експертизи встановлено, ікона Богородиця Казанська немає значної мистецької та культурної цінності, і не рекомендована до включення до Державного реєстру національного культурного надбання України та до Музейного фонду України. Тобто, встановлено, що надана на дослідження ікона не є культурною цінністю України, проте для її вивезення за межі України необхідно отримати свідоцтво на право вивезення (тимчасове вивезення) культурних цінностей з території України.

На підтвердження того, що ікона Богородиця Казанська була подарована позивачу її бабусею, ОСОБА_3 , до матеріалів справи було долучено нотаріально посвідчені заяви від 22 грудня 2022 року, осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в вказаних заявах, підтверджують факт, що ОСОБА_1 її бабусею ОСОБА_3 було подаровано вказану ікону Божої Матері.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, посилалась на те, що єдиним способом для захисту її прав та інтересів є саме звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Ч. 1 ст. 722 ЦК України встановлює, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею право власності на Ікону «Богородиця Казанська».

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, ст. 392 ЦК України.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

А згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 717 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ікону «Богородиця Казанська» в окладі рамі та кіоті, з такими характеристиками: розміри: кіот - 26х29х7,5 см., ікона 15х18х2,5 см.; матеріал/техніка виконання: дерево, жовтий метал (латунь); олія, позолота; скло; столярна справа; штампування, гнуття, гравіювання; машинна обробка; тонування, монтування, місце виготовлення: Російська імперія; час виготовлення: кінець ХІХ - початок ХХ ст.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.С. Гавалешко