ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4753/23 Справа № 214/812/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 214/812/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про повернення коштів стягнутих в примусовому порядку за виконавчим документом.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за № 56392 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором 882182/ФЛ від 22 серпня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого, як зазначено у виконавчому написі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», в розмірі 85 516,67 грн. та 500 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього: 86 016,67 грн.

13 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. була зареєстрована заява про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису.

14 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сидорук Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

21 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сидорук Л.В. була винесена постанова про звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № НОМЕР_1.

21 жовтня 2021 року вказана постанова була направлена для виконання до ТОВ «Медіком Кривбас» за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, буд. 59.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року, яке ухвалено у справі № 210/7616/21 за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Грисюк Л.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 56392 вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Під час виконавчого напису вчиненого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за № 56392, за постановою приватного виконавця 21 жовтня 2021 року по ВП № НОМЕР_1, із заробітної плати позивача було утримано 17 449,30 грн.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача безпідставно стягнуті з неї під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса кошти в сумі 17 449,30 грн., а також понесені нею судові витрати у розмірі 1 073,60 грн. та витрати за оплату гонорару адвоката за надання правничої допомоги в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 кошти стягнуті за виконавчим написом нотаріуса № 56392 від 11 червня 2021 року, в розмірі 17 749 грн. 30 коп.

Стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Стягнуто з ТзОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті послуг на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі та в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що відповідно до наданої довідки про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Медіком Кривбас» неможливо встановити на який рахунок були відрахування, але можливо припустити, що відрахування проводились на рахунки приватного виконавця Сидорук Л.В., тому, на думку відповідача, позивачем не доведено, що фактично стягнута сума становить 17 449,30 грн.. при цьому апелянт зауважує на тому, що на рахунки відповідача за виконавчим провадженням надійшла сума 15 343,55 грн.

Також апелянт посилається на те, що позивачу слід відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу суду не було надано всіх необхідних доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем в позовних вимогах обставини обумовлюють застосування правового механізму до стягнення коштів на користь позивача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, які були стягнуті при примусовому виконанню виконавчого напису приватного нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 11 червня 2021 року, однак не може погодитись із визначеним судом першої інстанції їх розміром, з огляду на наступне.

Предметом позову є вимоги боржника, зокрема, до стягувача про повернення грошових коштів, сплачених боржником (позивачем) на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20 та у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів).

Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України, можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції водночас залишив поза увагою те, що отримані відповідачем кошти в сумі 8559,45 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за № 56392 щодо стягнення боргу за кредитним договором 882182/ФЛ від 22 серпня 2008 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого, як зазначено у виконавчому написі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» в розмірі 85 516,67 грн. та 500 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього: 86 016,67 грн. 13 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. була зареєстрована заява про примусове виконання вищевказаного виконавчого напису, на підтвердження надано копія вказаного виконавчого напису (а.с.50).

14 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сидорук Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 (а.с.9).

21 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Сидорук Л.В. була винесена постанова про звернення на заробітну плату, пенсію. Стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № НОМЕР_1. 21 жовтня 2021 року вказана постанова була направлена для виконання до ТОВ «Медіком Кривбас» за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Сонячний, буд. 59 (а.с.10).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2022 року, яке ухвалено у справі № 210/7616/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. 11 червня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.12-14).

Згідно довідки від 07 вересня 2022 року про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Медіком Кривбас», вбачається, що за постановою від 21 жовтня 2021 року ВП №66802361, виданою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. із позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сіти Фінанс» стягнуто 17 449,30 грн. (а.с.15).

Разом з тим, відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., станом на 14 червня 2023 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, а станом на 14 червня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» стягнуто грошові кошти в сумі 15 343,55 грн., на користь приватного виконавця стягнуто грошові кошти в сумі 500 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та 1 534,33 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» грошових коштів у сумі 15 343 грн. 55 коп., що стягнуті з ОСОБА_1 у примусовому порядку у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, саме отримані відповідачем кошти в сумі 15 343 грн. 55 коп. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» грошових коштів в сумі 500 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та 1 534,33 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 56392 від 11 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 86 016,67 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Встановлено, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 було стягнуто з боржника на користь приватного виконавця грошові кошти у розмірі 500 грн. в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та в розмірі 1 534,33 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження одночасно з постановою про стягнення з боржника основної винагороди приватний виконавець діяв у відповідності до вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, вирішення питання про стягнення основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів та витрати виконавчого провадження, що передбачено абзацом другим частини третьої статті 42 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам; зарахування коштів виконавчого провадження; зарахування винагороди.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про виконавче провадження», кошти, зазначені у пунктах 1 і 2 частини другої цієї статті, не є доходом приватного виконавця.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

На переконання колегії суддів грошові кошти, що були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З огляду на вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця та питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було відкрито приватним виконавцем з дотриманням вимог законодавства, що регулює примусове виконання рішень. Підставою відкриття вказаного виконавчого провадження була заява стягувача ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» про примусове виконання рішення. Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника, незаконними не визнавались. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., на відповідній правовій підставі були отримані кошти, як витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця.

При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. не мала передумов для звільнення ОСОБА_1 від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс» про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 500 грн., які були стягнуті на користь приватного виконавця в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та коштів в розмірі 1 534,33 грн., які були стягнуті на користь приватного виконавця в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця не підлягають задоволенню, оскільки вказані грошові кошти не були набуті ТзОВ «ФК «Сіті Фінанс». Вказані кошти були набуті приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., на відповідній правовій підставі як витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачу слід відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу суду не було надано всіх необхідних доказів, так як матеріалами справи доведено, що позивачем були здійснені витрати за надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн., оскільки та підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію серії № 113246 від 02 лютого 2023 року щодо понесених витрат, договір про надання правничої допомоги від 02 лютого 2023 року, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 02 лютого 2023 року.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача, змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 коштів, які стягнуті за виконавчим написом нотаріуса № 56392 від 11 червня 2021 року, з 17 749 грн. 30 коп. до 15 343 (п`ятнадцять тисяч триста сорок три) грн. 55 коп.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року змінити в частині розміру стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 коштів, які стягнуті за виконавчим написом нотаріуса № 56392 від 11 червня 2021 року, зменшивши цей розмір з 17 749 грн. 30 коп. до 15 343 (п`ятнадцять тисяч триста сорок три) грн. 55 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: