Справа № 522/4697/20
Провадження № 2/522/2277/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду, Позивач просив визнати заповіт ОСОБА_3 недійсним.

В обґрунтування позову зазначено, що Позивач є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті рідної сестри, Позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_2 .

Як зазначає Позивач, померла ОСОБА_3 не складала зазначеного заповіту на користь ОСОБА_2 .. Крім того, померла ОСОБА_3 під час життя страждала хронічними захворюваннями, а відтак була вимушена завжди знаходитись під діями лікарських препаратів.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

13 квітня 2020 року від Позивача до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. належним чином посвідчену копію спадкової справи № 27/2019 від 28.10.2019 року, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Риті Юріївні видавати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (спадкова справа № 27/2019) до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

У задоволені вимог ОСОБА_1 щодо забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_4 здійснювати будь-які дій відносно квартири АДРЕСА_1 , яка оспорюється за заповітом відмовити.

Ухвалою суду від 24 червня 2020 року відкладено розгляд справи. Позовну заяву залишено без руху.

02 липня 2020 року від Позивача до суду надійшла позовна заява на виконання ухвали суду від 24 червня 2020 року.

15 липня 2020 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. на виконання ухвали суду від 23 квітня 2020 року надійшли витребуванні документи.

Ухвалою суду від 10 березня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Одеського державного нотаріального архіву мю Одеса належним чином завірений екземпляр заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині відмовлено.

27 квітня 2021 року з Одеського державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду від 10 березня 2021 року надійшли витребувані документи.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику.

04 червня 2021 року від представника Відповідача до суду надійшли пояснення по справі.

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.

Витребувано інформацію щодо померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , щодо звернень ОСОБА_3 за медичною допомогою з наступних медичних установ (у разі звернення, надати належним чином завірені копії амбулаторної картки, медичних документів, щодо фактів звернення за медичною допомогою, діагнозів хвороби та інших документів отриманих при лікуванні). Інформацію витребувано зі всіх медичних закладів зазначених позивачкою.

10 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 8» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

10 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 18» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

15 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 01» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

17 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 28» надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

19 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 07» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

22 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 8» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

22 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 03» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

24 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

24 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр № 06» надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

26 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр № 20» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

29 листопада 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

07 грудня 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр невідкладної медичної допомоги» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3

10 грудня 2021 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 02» надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21 січня 2022 року від Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 5» Одеської міської ради надійшли документи на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року.

15 лютого 2022 року від Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 04» Одеської міської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року про відсутність медичної документації стосовно ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 24 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

20 квітня 2022 року від Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради надійшли документи на виконання ухвали суду від 21 липня 2021 року.

03 жовтня 2022 року від представника Відповідача до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності. У задоволення позову просив відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про призначення експертизи відмовлено.

В судове засідання 16 червня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріалі справи, приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2019 року. Після її смерті відкрилась спадщина.

Приватним нотаріусом ОМНО Шепелюк Р.Ю. 28 жовтня 2019 року за заявою ОСОБА_2 , було відкрито спадкову справу № 79/2019 до майна померлої ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_3 , звернулася 07 листопада 2019 року Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 .

Листом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 08 листопада 2019 року повідомлено ОСОБА_1 про наявність спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка заведена у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю..

25 листопада 2019 року за № 153/01-16 ОСОБА_1 надано відповідь від приватного нотаріуса ОМНО Шепелюк Р.Ю., у відповідності до якої ОСОБА_1 повідомлено, що приватним нотаріусом 28 жовтня 2019 року заведено спадкову справу № 27/2019 після смерті ОСОБА_3 , яка залишила заповіт не на користь ОСОБА_1 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя було складено заповіт 25 вересня 1995 року посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Есіною Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 13-6034, в якому зазначено, що «належну мені квартиру під № третім в будинку під № сьомим по АДРЕСА_3 заповідаю ОСОБА_2 ».

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивачка зазначала, що ОСОБА_3 не складала зазначеного заповіту на користь ОСОБА_2 , оскільки померла ОСОБА_3 під час життя страждала хронічними захворюваннями, а відтак була вимушена завжди знаходитись під діями лікарських препаратів.

Слід зазначити, що судом ухвалою суду від 21 липня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано інформацію щодо померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , щодо звернень ОСОБА_3 за медичною допомогою з медичних установ.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про призначення експертизи.

Так, під час постановлення ухвали суду від 01 травня 2023 року судом досліджені матеріали справи та встановлено, що «проаналізувавши доводи ініціатора клопотання, вважає, що відсутні питання, з яких експерт має надати суду висновок та відсутній перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи», також зазначено, що «померла ОСОБА_3 зверталась до відповідних медичних установ майже через 20 років після складення заповіту 25 вересня 1995 року, а відтак наявні в матеріалах справи докази позбавляють суд можливості призначити експертизу, оскільки відсутні матеріали для дослідження, що підтверджують стан здоров`я ОСОБА_3 на час укладання заповіту у 1995 році, які мають значення для проведення експертизи»

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 та ст. 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240,1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (ст. 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (ст. 1248,1249,1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно даної статті ЦК, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).

За нормою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно статті 1247 ЦК України визначають загальні вимоги до форми заповіту. Так, згідно частини другої цієї статті заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У відповідності до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Аналіз форми та змісту вчиненого заповіту ОСОБА_3 від 25 вересня 1995 року вказує на те, що із тесту заповіту можливо встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

З тексту заповіту вбачається, що в заповіті вказано особу якій заповідається спадкове майно, а саме ОСОБА_2 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Отже, позивачка не надала суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів, що її померла сестра не складала заповіт та страждала психічними захворюваннями на час складання спірного заповіту у 1995 році та не могла усвідомлювати значення своїх дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як визначив Верховний суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року справа № 525/607/17 порушення загальних вимог щодо форми заповіту, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Водночас, у справах щодо визнання заповіту нікчемним Верховний суд пояснив, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину.

Додатково суд враховує, що колегія суддів Верховного суду у постанові 25 листопада 2021 року по справі № 210/573/19 визначила, що визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном (стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А в разі, якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У межах обраного позивачем способу захисту його прав, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому в їх задоволенні відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21 червня 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.