ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3820/21 Номер провадження 22-ц/814/3250/23Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Триголова В.М.

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 рокуухваленого у складі головуючого судді Тесленко Т.В., повний текст судового рішення виготовлено - 03.03.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Подільської у м. Полтаві ради, Білицька об`єднана територіальна громада, Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Подільської у м. Полтаві ради, Білицька об`єднана територіальна громада, Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою.

21 жовтня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області із Київського районного суду м. Полтави за підсудністю була передана вищевказана справа.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Подільської районної у місті Полтаві ради як орган опіки та піклування, Білицька об`єднана територіальна громада, Виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 способи участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

- надання систематичних побачень з дитиною щопонеділка і щочетверга з 18.00 год. до 20.00 год. в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках) та/або за місцем проживання батька дитини, з урахуванням стану здоров`я, інтересів та думки дитини, без присутності матері дитини та не за місцем її проживання;

- зустрічей батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 в вихідні дні першого та третього тижня місяця з 10.00 години суботи до 20.00 години неділі в загальнодоступних громадських місцях (місцях дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртках, скверах, парках) та/або за місцем проживання батька дитини, з можливістю навідувати дідуся та бабусю в с. Дячкове Диканського району Полтавської області з урахуванням погодних умов, стану здоров`я, інтересів та думки дитини, без присутності матері;

- спільний відпочинок батька з донькою один раз на рік у літній період (з червня по серпень включно), тривалістю 21 день, з урахуванням стану здоров`я, потреб, інтересів та думки дитини, з можливістю виїжджати за межі Полтавської області;

- шляхом необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою у будь-який день тижня без обмежень, з врахуванням режиму дня дитини;

- безперешкодного відвідування дитини у період її хвороби, в день її народження та період свят за місцем її проживання та фактичного перебування;

- зобов`язано ОСОБА_2 завчасно попереджати ОСОБА_1 щодо зміни та їх причини у визначеному порядку зустрічей з донькою.

У разі відсутності можливості спілкування ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений час, то інший час для спілкування з донькою визначати за попередньою домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_3 , компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_3 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказаний спосібучасті у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. При цьому судом встановлено умисне невиконання ОСОБА_2 рішення органу опіки та піклування про надання можливості участі батька дитини в її вихованні.

Суд першої інстанції зазначає, що поведінка ОСОБА_1 , який систематично звертається до відповідних органів з намаганням досягти можливості зустрічей з донькою, свідчить про його бажання брати участь у вихованні дитини.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, має місце невідповідність висновків, викладених в рішенні обставинам справи, а тому просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні позивача з донькою, а сама донька, за власним бажанням, не хоче бачитися з позивачем, тому вважає, що суд безпідставно задовольнив позов.

03.05.2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко І.О. на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року - залишити без змін.

22.05.2023 року від ОСОБА_2 на адресу Полтавського апеляційного суду надійшли пояснення по суті відзиву в яких ОСОБА_2 просила її апеляційну скаргу задовольнити, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши сторони та представника позивача - адвоката Сидоренко І.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 01.07.2021 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 18.

У березні 2020 року сторони припинили спільно вести господарство, з того часу шлюбні відносини припинені, рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.09.2020 у справі № 554/3887/20 шлюб, зареєстрований 25 лютого 2017 року в Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 211 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилася проживати разом з матір`ю.

Після припинення сімейних відносин деякий час позивач мав можливість бачитися з дитиною однак ОСОБА_2 не надавала йому можливості проводити час з донькою без особистої присутності. Разом вони періодично забирали доньку з дитячого садочка і гуляли з нею.

Проте, під час прогулянок траплялися випадки, коли прогулянки перетворювалися на з`ясування стосунків між сторонами.

В результаті цього позивач звернувся до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради (як органу опіки та піклування) з питання визначення його участі у вихованні малолітньої доньки.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 10.11.2020 № 259 «Про визначення участі батька у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » йому встановлено час для спілкування з донькою двічі на тиждень з 17.00 до 19.00 за домовленістю між батьками, в присутності матері та враховуючи графік роботи батька. В пункті 3 зазначеного рішення вказано на те, що «в разі порушення або невиконання даного рішення органу опіки та піклування одним із батьків, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод».

Впродовж грудня 2020 року батько декілька разів бачився з донькою, але потім ОСОБА_2 категорично відмовляла йому в зустрічах із донькою. Як було визначено рішенням органу опіки та піклування, він завжди попередньо телефонував ОСОБА_2 , аби погодити з нею час зустрічі з донькою, але чув відмови, а згодом вона перестала відповідати на його телефонні дзвінки та взагалі заблокувала його контакт і в телефонній книзі, і в інших мобільних додатках, тим самим повністю позбавивши можливості спілкування з донькою. На візит батька за місцем їх проживання ОСОБА_2 заявила категоричною відмовою в можливості бачити доньку.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що поведінка ОСОБА_1 , який систематично звертається до відповідних органів з намаганням досягти можливості зустрічей з донькою, свідчить про його бажання брати участь у вихованні дитини.

Суд зазначає, що вказаний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. При цьому судом встановлено умисне невиконання ОСОБА_2 рішення органу опіки та піклування про надання можливості участі батька дитини в її вихованні.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

При цьому, апеляційний суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Відповідачем у справі не надано доказів на підтвердження того, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише у присутності матері, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, що свідчить про можливість участі батька у вихованні дитини лише у присутності матері.

Встановивши, що права ОСОБА_1 , як батька порушуються матір`ю дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його побачень із дочкою.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) зазначено, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та дочкою, суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, зробив обґрунтований висновок про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його побачень із дочкою без присутності матері.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні позивача з донькою, не заслуговують на увагу, а також спростовуються, зокрема, змістом заперечень на позовну заяву та апеляційною скаргою. Відповідач заперечує можливість спілкування доньки з батьком, вважаючи, що це завдасть шкоди психологічному здоров`ю дитини.

Слід зауважити, що неприязні стосунки між сторонами, не можуть бути підставою для позбавлення права батька на спілкування з дитиною.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

За таких фактичних обставин, коли між батьками існують постійні конфлікти щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, побачення дитини з батьком без присутності матері є доцільним та обґрунтованим, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, заподіювати негативного впливу на неї.

У разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні доньки.

У справі, яка переглядається, колегія суддів, проаналізувавши зміст судового рішення з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судом було ухвалено рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову внаслідок доведення позивачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість участі у вихованні дитини.

Так, не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що суд дав невірну оцінку зібраним по справі доказам, оскільки здійснена судом правова оцінка наданих позивачем доказів узгоджується з вимогами ст. 89 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 червня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

В.М. Триголов