Справа № 489/8913/21
Номер провадження 2/489/428/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

представника позивача Хлівицької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації

встановив

В грудні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.06.2013 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб (актовий запис №477). В період перебування у шлюбі, а саме 24.01.2015 подружжям був придбаний автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Даний автомобіль зареєстрований за відповідачем і користується ним лише відповідач. 22.06.2021 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (справа №489/1926/21). Дата набрання рішенням законної сили 23.07.2021. Представник позивача зазначає, що відповідач переховує автомобіль від ОСОБА_1 , не дає можливості ним користуватися, добровільно вирішити питання поділу не бажає. Середньоринкова вартість автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску за даними Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України станом на 30.12.2021 становить 188547,00 грн. Представник позивача просить поділити зазначений автомобіль, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за відповідачем право власності на автомобіль, та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за частку автомобіля, що становить 94273,50 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, подав до суду відзив. Відповідач зазначає, що дійсно під час перебування у шлюбі з позивачем було придбано автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Вартість транспортного засобу на день його придбання складала 4000 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі НБУ) становило 88000 грн. Відповідач зазначає, що позивачу відоме місце знаходження спірного автомобіля, який від нього ніхто не переховує. Також, відповідач посилається на те, що має з позивачем спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом (встановлено діагноз F84.0, ЗНМ 1-2 рівень), потребує особливої уваги та спеціальних коригуючих занять з психологом. Відповідач перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з надбавкою на догляд в розмірі 2662,80 грн. щомісячно. Тому, виплата грошової компенсації вартості частки автомобіля в сумі 94273,50 грн. на користь позивача значно зашкодить інтересам спільної малолітньої дитини. Крім того, відповідач вважає, що позивач значно завищив вартість майна, що підлягає поділу. Відповідно до оголошень, що розміщенні на сайті AUTO.RIA середня вартість автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, вантажний спеціалізований фургон складає 3000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.02.2022 становить 84000 грн. Середньоринкова вартість спірного автомобіля, що зазначена позивачем в розмірі 188547,00 грн. не відповідає дійсності, оскільки огляд автомобіля не було проведено та не було враховано його технічні характеристики. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з копією рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2021 (справа №489/1926/21) розірвано шлюб, зареєстрований 21.06.2013 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №447 від 21.06.2013, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , останній післяшлюбне прізвище визначено як « ОСОБА_5 ».

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, вантажний - спеціалізований фургон, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , зареєстрований за позивачем - ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з офіційного веб-сайту Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, з розділу транспортні засоби: розрахунок вартості, середньоринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, для цілей оподаткування транспортним податком станом на 30.12.2021 становить 188547,00 грн.

Згідно з копією довідки про отримання допомоги №297 від 10.02.2022 ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси та отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з надбавкою на догляд у розмірі 2662,80 грн., щомісячно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно з ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу ч.1 ст. 68 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В ч. 1 ст. 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

В ч.2 ст. 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначено, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 просить визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем право власності на неподільну річ - автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача грошову компенсацію замість 1/2 частки позивача у праві власності на даний автомобіль, тому підстави для внесення позивачем відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Також, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість його частки у праві спільної власності на майно, не породжує обов`язку у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 369/13810/20 від 18.10.2022.

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №209/3085/20 від 08.02.2022 зазначено, що платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Тому хибним є висновок апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів. За обставин цієї справи дисбаланс останніх виник якраз унаслідок того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача та стягнення з останнього на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на це майно.

Крім того, у вище вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що таке стягнення призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, що виплата відповідачем позивачу грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля значно зашкодить інтересам спільної з позивачем малолітньої дитини з інвалідністю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 стає одноосібним власником автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Крім того, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який вона придбала разом із позивачем у зареєстрованому шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому, не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого автомобіля - ОСОБА_2 компенсації на користь іншого співвласника - ОСОБА_1 , який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль (неподільну річ), щоб врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження ним. Більше того, суд не позбавляє ОСОБА_2 її частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останньої відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників (позивача та відповідача), які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.

Наданий позивачем розрахунок вартості автомобіля з офіційного веб-сайту Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не можна вважати дійсною вартістю такого автомобіля. Позивач не надав докази оцінки вартості автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а відповідач надав роздруківки оголошень з сайту AUTO.RIA вартості подібних автомобілів. Середня вартість автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, становить 3100 доларів США. Жодна із сторін не заявляла клопотання про проведення експертизи для визначення середньоринкової вартості спірного автомобіля. Тому, суд виходить з вартості автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , яка становить 3100 доларів США, що є наближеною до ринкової вартості такого автомобіля.

Суд враховує, що вартість 1/2 частки автомобіля марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , становить 56347,93 грн. (1 долар США дорівнює 36,3535 грн. згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 01.12.2023, тому (3100 х 36,3535) / 2 = 56347,93 грн.).

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 в сумі 56347,93 грн., а також визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

На підставі ст. 141 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 563,48 грн. (1% від 56347,93 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 компенсацію компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 в сумі 56 347,93 грн. (п`ятдесят шість тисяч триста сорок сім грн. дев`яносто три коп.)

Визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_6 право власності на автомобіль марки RENAULT моделі KANGOO, 2002 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 563,48 грн.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.12.2023.

Суддя В. В. Кокорєв