Справа № 385/1049/23
Провадження № 2/385/375/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивачів адвоката Величка К. Г.

представника відповідача адвоката Волощука В. В.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки, припинення права власності на земельні ділянки, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками,

встановив:

позивачі звернулись до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог просили визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,091 га з кадастровим номером :02:000:1060, що розташована в Кіровоградській області, Гайворонський район, Жакчицька сільська рада; визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 1,70 га з кадастровим номером :02:000:5005, що розташована в Кіровоградській області, Гайворонський район, Жакчицька сільська рада; припинити право власності ОСОБА_3 на ці земельні ділянки; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди в користуванні спірними земельними ділянками.

стислий виклад позиції сторін

В обґрунтування позову покликались на те, що між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було досягнуто згоди щодо продажу відповідачкою на користь позивачів земельних ділянок з кадастровим номером :02:000:5005 площею 1,70 га та за кадастровим номером :02:000:1060 площею 3,091 га на території Жакчицької сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Дані правовідносини були оформлені відповідними розписками від 04.06.2014 та від 09.09.2014, складеними та підписаними відповідачкою особисто в присутності позивачів та ОСОБА_4 . Відповідно до умов угод, що оформлені розписками відповідачка отримала від позивачів грошові кошти за продаж належних їй на праві власності земельних ділянок та зобов`язалась переоформити дані земельні ділянки на позивачів в момент прийняття закону про зняття мораторію на продаж фізичними особами земельних ділянок сільськогосподарського призначення та скласти заповіт на позивачів і передати їм правовстановлюючі документи на ці ділянки. В розписках відповідачка вказала, що в повній мірі усвідомлює значення та зміст своїх дій та отримала грошові кошти в повному обсязі.

Законом України скасовано мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення з 01.07.2021 та з цього часу відповідачка зобов`язана була здійснити оформлення відчуження згаданих земельних ділянок на користь позивачів, які вона фактично продала позивачам раніше, за що отримала грошові кошти. Однак станом на час звернення до суду з позовом вона ухиляється від виконання своїх обов`язків.

На думку позивачів в згаданих розписках відповідач підтвердила їх статус як документів позикового характеру з обов`язком здійснити конкретні юридичні та інші дії щодо належного виконання розписок в рахунок отриманих грошових коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладенням розписки сторони підтвердили передачу грошових коштів в зазначених розмірах та їх отримання відповідачкою, яка особисто це визнала, прийняла на себе зобов`язання щодо переоформлення на позивачів права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Момент виникнення права власності на предмет за договором позики залежить від того, що саме передається позичальникові, зокрема якщо предметом є речі - право власності виникає в момент фактичної передачі.

Враховуючи підтвердження відповідачкою фактів отримання грошових коштів, що були оформлені розписками, договори оформлені в виді розписок є укладеними та виконаними з боку позивачів, що породжує право позивачів вимагати від відповідачки виконання зобов`язань взятих нею за умовами розписок. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договорів та факту передачі грошей. Розписка ж відповідно до сталої судової практики є документом, що видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Правочини, що засвідчені розписками 04.06.2014 та від 09.09.2014 за своєю природою і змістом містять ознаки як договору позики, так і купівлі-продажу земельних ділянок.

Отже між позивачами та відповідачкою було укладено договори позики із елементами купівлі-продажу земельних ділянок, реальність і обов`язковість яких не заперечується сторонами, які оформлені у вигляді розписок; позивачі передали відповідачці за умовами розписок грошові кошти, а вона зобов`язалась оформити за ними право власності на ці земельні ділянки після регулювання законом такої можливості.

Позивачі передали відповідачці за умовами відповідних розписок кошти, які є позикою на період виконання відповідачкою обов`язків з переоформлення на позивачів права приватної власності на земельні ділянки ; Відповідачка підтвердила наявність зобов`язань щодо переоформлення права власності на відповідачів на земельні ділянки; Відповідачка є боржником щодо повернення коштів отриманих за розписками; Відповідачкою не виконано умови договору (зобов`язань встановлених розписками), внаслідок чого позивачі позбавлені права на отримання всього що передбачено згідно розписок оформлення на їх користь права власності на земельні ділянки.

В судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат Величко К. Г. позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Адвокат Величко К. Г. пояснив, що між його довірителями та ОСОБА_3 укладено змішаний договір позики з купівлею продажем земельних ділянок з відкладальною умовою.

Відповідачка у поданому її представником - адвокатом Волощуком В. В., відзиві позовні вимоги заперечила, вказала, що жодного договору купівлі продажу чи попереднього договору купівлі продажу між позивачами та нею не укладалось, наявна лише розписка про ніби отримання грошових коштів із зобов`язанням в майбутньому вчинити продаж земельних ділянок. Передача коштів не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору, а тому відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на ці ділянки.

В судовому засіданні представник відповідачки додатково вказав що розписки від 04.06.2014 та 09.09.2014 підписані лише однією особою ОСОБА_3 та підтверджують виключно факт отримання нею коштів, угоди щодо відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення під час дії мораторію є недійсними з часу їх укладення.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою від 26.06.2023 позовну заяву залишено без руху.

Заявою від 07.07.2023 позивачами подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10.07.2023 відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання.

04.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

24.08.2023 представником позивача подано клопотання про виклик свідків.

Ухвалою від 24.08.2023 відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків.

12.10.2023 від представника позивачів надійшла заява про відкладення підготовчого засідання, яке було задоволено протокольною ухвалою від 12.10.2023.

27.10.2023 від представника позивачів надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою від 30.10.2023 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву в частині вимоги про визнання права власності, відмовлено прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

20.11.2023 до суду надійшла заява представника позивачів про відкладення судового засідання.

21.11.2023 від представника відповідачки надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідачки та її представника, призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою від 21.11.2023 відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення підготовчого засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

Розгляд справи по суті проведено в судовому засіданні 11.12.2023.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення розписки) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документа (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 131 ЗК України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення приватної власності можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, довічного утримання, спадкового договору, міни, шляхом внесення до статутного (складеного) капіталу чи шляхом звернення стягнення на них.

У відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення" від 31 березня 2020 року з 01 липня 2021 року скасовано мораторій (заборону) на продаж земель сільськогосподарського призначення, крім земель державної і комунальної власності.

Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 «позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованішим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia».

Згідно інформації Державного земельного кадастру від 15.06.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим № :02:000:5005 площею 1,7001 га, що розташована в Кіровоградській області, Гайворонський район, Жакчицька сільська рада, з цільовим призначенням - для ведення особистого сельнського господарства власником такої є ОСОБА_3 . Також згідно інформації Державного земельного кадастру від 15.06.2023 щодо земельної ділянки з кадастровим № :02:000:1060 плошею 3,0911 га, що розташована в Кіровоградській області, Гайворонський район, Жакчицька сільська рада, з цільовим призначенням - для ведення особистого сельнського господарства власником такої є ОСОБА_3 . Дані обставина не оспорюються сторонами.

Також, згідно заповіту від 02.06.2014, що посвідчений секретарем Жакчицької сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі за № 28, ОСОБА_3 заповіла земельні ділянки № :02:000:1060 та № :02:000:5005 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках.

Зі змісту розписки від 04.06.2014 за підписом ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 отримала грошову суму в розмірі 13000,00 грн в якості оплати за продану нею, належну їй земельну ділянку з кадастровим номером № :02:000:5005 площею 1,7001 га; зобов`язується в момент ратифікації Закону про продаж землі провести процедуру передачі права власності на вказану ділянку, а також оформити заповіт на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , передати всі оригінали документів, що підтверджують її право власності на землю. Суму отримала від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в повному обсязі, претензій не має, угоду проводить за власним бажанням без стороннього тиску.

Зі змісту розписки від 09.09.2014 за підписом ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4 отримала грошову суму в розмірі 24000,00 грн в якості оплати за продану нею, належну їй земельну ділянку з кадастровим номером № :02:000:1060 площею 3,0911 га; зобов`язується в момент ратифікації Закону про продаж землі провести процедуру передачі права власності на вказану ділянку, а також оформити заповіт на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , передати всі оригінали документів, що підтверджують її право власності на землю. Суму отримала від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в повному обсязі, претензій не має, угоду проводить за власним бажанням без стороннього тиску.

З урахуванням викладеного, на думку суду, розписки ОСОБА_3 від 04.06.2014 та 09.09.2014 не містять в собі елементів позики та купівлі продажу.

Зокрема зі змісту розписок жодним чином не вбачається, що кошти надаються в позику та викладено мету надання таких - оплата за продані земельні ділянки, що суперечить меті договору позики - поверненню коштів чи іншого майна, визначеного родовими ознаками, що надавалось в позику.

Суд відхиляє твердження позивачів, що розписка є підтвердженням виключно укладення договору позики, оскільки таке не ґрунтується на законі. Відповідно застосування до даних розписок правил, щодо договору позики є безпідставним.

Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 629, 654 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Вимоги щодо форми окремих договорів купівлі-продажу визначені законодавцем у ст. 657 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В будь-якому випадку, угода за якою може перейти право власності на земельну ділянку, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, окрім заповіту, є двосторонньою угодою, повинна бути укладена в письмовій формі, що передбачає підписання такої обома сторонами, та нотаріально посвідчена.

На переконання суду, розписками підтверджено виключно отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та її зобов`язання провести процедуру передачі права власності на зазначені земельні ділянки після ратифікації закону про продаж землі, а також оформити заповіт на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та передати оригінали документів, що підтверджують її право власності на землю.

Розписки, на які покликаються позивачі, містять підписи лише ОСОБА_3 .

З чого суд доходить висновку, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 договорів купівлі продажу земельних ділянок не укладено. Досягнуто лише угоди на укладення таких (оформлення процедури передачі права власності, як це вказано в розписках) після скасування мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення.

Більше того, у випадку укладення договорів купівлі продажу такі, в силу п. 15 Перехідних положень (розділ Х) Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент складання розписок були б недійсними в силу закону, такими, що не створюють обов`язків для сторін.

Станом на час розгляду справи намір вказаний ОСОБА_3 в розписках від 04.06.2014 та 09.09.2014 є нереалізованим договорів купівлі-продажу земельних ділянок в встановленій законом формі - в письмовій формі, які були б посвідчені нотаріально не укладено.

Отже, оскільки судом встановлено, що між сторонами не укладено договорів купівліпродажу земельних ділянок, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 права власності на спірні земельні ділянки не набули, то визнання, згідно з заявленими позовними вимогами, за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності на дані земельні ділянки є безпідставним і не ґрунтується на законі. А тому в позові слід відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин 1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Враховуючи наведене, оскільки представником відповідача в судових дебатах у справі заявлено про те, що ним до суду буде подано, протягом п`яти днів з дня винесення рішення, докази понесених судових витрат по справі, то питання про судові витрати слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог, визначивши відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на земельні ділянки, припинення права власності на земельні ділянки, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати ОСОБА_3 на 09.01.2024 о 08 год 30 хв в приміщенні Гайворонського районного суду Кіровоградської області.

Визначити ОСОБА_3 строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 16 грудня 2023 року включно.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2023.

Суддя: М. В. Венгрин

Дата документу 11.12.2023