Ухвала

31 травня 2023 року

м. Київ

справа № 757/25074/20

провадження № 61-8019св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Яремка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скирда Владислав Євгенович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп»), ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

На обґрунтування позову посилався на те, що 16 лютого 2006 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль»), укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 99 000,00 дол. США, який зобов`язувався повернути зі сплатою відсотків у порядку і на умовах, визначених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

25 листопада 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» (далі - АТ «Оксі Банк») укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897 та іпотечним договором від 16 лютого 2006 року № б/н .

25 листопада 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» укладені договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897 та іпотечним договором від 16 лютого 2006 року № б/н .

25 листопада 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладено договори відступлення права вимоги, відповідно до яких кредитор ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» відступив за плату новому кредитору ОСОБА_2 право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 16 лютого 2006 року № 014/0054/74/45897 та іпотечним договором від 16 лютого 2006 року № б/н.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відступлення права вимоги на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач вважав, що є передбачені законом підстави для визнання цих договорів недійсними.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що укладений між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 договір від 25 листопада 2019 року є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

У той же час суди дійшли висновку, що оскільки відсутні підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги за кредитним договором, то, відповідно, немає і підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 29 березня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно визначився з правовою природою оспорюваного договору та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не врахував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14. Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив підстави та правомірність переходу прав кредитора у зобов`язанні від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», набуття останнім права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та договором іпотеки від 16 лютого 2006 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що укладений між відповідачами правочин є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скирда В. Є., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не застосували правових висновків щодо розмежування правовідносин з факторингу і цесії та щодо суб`єктного складу правовідносин з факторингу і цесії, не врахували, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Як на підставу касаційного оскарження посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 308/1169/20, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Скирда В. Є., з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з такого.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року справу № 206/4841/20 (провадження № 61-17267св21) передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), шляхом його конкретизації та вказати, що в імперативній нормі приватного права відсутня заборона на відступлення (купівлю-продаж, міну, дарування майнових прав) права вимоги, яке виникло на підставі кредитного договору, будь-якій особі;

внаслідок відступлення права вимоги, яке виникло на підставі кредитного договору, не відбувається будь-якого порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу боржника, що є необхідним для застосування конструкції оспорювання правочину.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року справу № 206/4841/20 (провадження № 14-55 цс 22) прийнято та призначено до розгляду.

Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо можливості відступлення права вимоги (цесія) не лише на користь фінансових установ, які знаходяться у процедурі ліквідації, а й на користь фізичних осіб.

Перед Великою Палатою Верховного Суду поставлено питання відступу (конкретизації) від висновків, викладених, у тому числі, у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема на які у цій справі посилалися суди попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду вказану справу не розглянула, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 757/25074/20 до завершення розгляду справи № 206/4841/20.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 757/25074/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_2 про визнання договорів відступлення права вимоги недійснимидо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: О. В. Білоконь

І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

В. В. Яремко