Житомирський апеляційний суд
Справа №289/875/16-ц Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/875/16-ц за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії (бездіяльність) приватного виконавця, зобов`язання вчинити дії за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Василенка Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича, щодо не зняття арешту з його рахунку, на який останній отримує заробітну плату у зв`язку з проходженням військової служби в Збройних Силах України. Скарга мотивована тим, що постановою Житомирського апеляційного суду від 15.12.2022 у справі №289/875/16 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 094 592,3 грн. В подальшому, приватним виконавцем Лужинецьким П.В., відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 та накладено арешт на рахунок позивача, який відкритий в АТ КБ «ПриватБанк». Вказував, що звертався до приватного виконавця з відповідною заявою, однак отримав відмову в зупиненні виконавчих дій та знятті арешту з рахунку. Зазначав, що дана заробітна плата, яку боржник отримує на арештований рахунок є єдиним його доходом, а звернення стягнення на заробітну плату на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, прямо суперечить п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням уточнюючої заяви від 18 квітня 2023 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 просив: визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця стосовно не зняття арешту з банківських рахунків ОСОБА_1 ; визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця стосовно не відображення в постанові про арешт коштів від 20.01.2023 по виконавчому провадженню НОМЕР_2 того, що накладається арешт на кошти ОСОБА_1 окрім заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця скасувати арешт банківських коштів до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №289/875/16-ц; зобов`язати приватного виконавця внести зміни в постанову про арешт коштів від 20.01.2023 по виконавчому провадженню НОМЕР_2 про те, що накладається арешт на кошти ОСОБА_1 , крім його заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця повернути на банківський рахунок ОСОБА_1 , 45510,25 грн, які 03.04.2023 були стягнуті згідно виконавчого документа №289/875/16-ц від 12.01.2023 року.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними бездіяльність (дії) приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича щодо не зняття арешту з грошових коштів у виді заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , які надходяться на банківському рахунку відкритому в АТ «КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича зняти арешт з грошових коштів у виді заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , які надходяться на банківському рахунку відкритому в АТ «КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . В задоволенні інших вимог скарги, відмовлено. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні скарги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження АСВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №289/875/16-ц виданого 12.01.2023 Коростишівським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 1078469,65 грн та 16122,61 грн судових витрат по сплаті судового збору. Даний виконавчий документ надійшов на виконання 20.01.2023 та в той же день винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. А тому, ним, в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, яку було направлено для виконання до банківських установ. В даній постанові було застережено фінансові установи про те, що необхідно накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику. Із змісту постанови приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 20.01.2023 про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що приватний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. АТ КБ "ПриватБанк", на яке нормами статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку вищевказаного банку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок НОМЕР_1 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на який заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу. Отже, арешт накладений на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами, а тому висновок суду про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

23 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог скарги та ухвалити нове судове рішення, яким: визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця стосовно не зняття арешту з банківських рахунків ОСОБА_1 ; визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця стосовно не відображення в постанові про арешт коштів від 20.01.2023 по виконавчому провадженню НОМЕР_2 того, що арештовуються кошти ОСОБА_1 окрім заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця скасувати арешт банківських коштів до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №289/875/16-ц; зобов`язати приватного виконавця внести зміни в постанову про арешт коштів від 20.01.2023 по виконавчому провадженню НОМЕР_2 про те, що заарештовуються кошти ОСОБА_1 , крім його заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця повернути на банківський рахунок ОСОБА_1 , 45510,25 грн, які 03.04.2023 були стягнуті згідно виконавчого документа №289/875/16-ц від 12.01.2023 року. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції оцінювалися докази не у сукупності та взаємозв`язку зі ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження». Судом не було досліджено доказ по справі, а саме ухвалу Верховного Суду від 14.03.2023, якою він зупинив виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 15.12.2022 у справі №289/875/16-ц, про що приватний виконавець був повідомлений 18.03.2023 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича не підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. перебуває відкрите виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2023 року.

Постановою від 20.01.2023 за НОМЕР_2 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. накладено арешт на кошти боржника, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

З копії заяв представника боржника адвоката Косигіна С.В. від 20.01.2023, 24.01.2023, 06.02.2023 вбачається, що останній звертався до приватного виконавця щодо зупинення вчинення відповідних виконавчих дій, зняття арешту з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з проходженням останнім військової служби та отриманням заробітної плати на даний рахунок. Надано копії виписок з банківського рахунку, довідку про проходження військової служби.

Листом приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 06.03.2023 за №1426, в задоволенні заяви представника боржника адвоката Косигіна С.В. про зняття арешту з рахунку в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, відмовлено.

З виписок за картковим рахунком НОМЕР_1 відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що на цей рахунок за період липень 2022 року - квітень 2023 року зараховувалося грошове забезпечення (заробітна плата) ОСОБА_1 . Зокрема, з виписки АТ КБ "ПриватБанк" від 14.04.2023, вбачається, що зараховане грошове забезпечення на вказаний рахунок за січень- лютий 2023 року в розмірі 114 186,91 грн, було стягнуто на виконання наявної постанови про накладення арешту.

З копії довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2023 вбачається, що кошти, які були наявні на рахунку, зокрема у розмірі 45510,25 грн стягнуті на підставі виконавчого документу №289/875/16-ц, та є грошовим забезпеченням.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то відповідно до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частини перша та друга статті 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Отже, частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернено стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, 20.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. в рамкках виконавчого провадження НОМЕР_2 винесено постанову про арешт коштів боржника, а саме постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

За наслідками виконання вказаної постанови приватного виконавця про арешт грошових коштів, за твердженнями сторони боржника, було арештовано грошові кошти в розмірі 114 186, 91 грн та в розмірі 45510,25 грн, які знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , відкритому у АТ «ПриватБанк», на який боржник отримує заробітну плату.

При цьому відповідно до виписок з банківського рахунку на вказаний рахунок ОСОБА_1 отримує заробітну плату ( грошове забезпечення).

20 січня 2023 року представник боржника подав приватному виконавцю клопотання про зняття арешту із вказаного карткового рахунку, до якого були долучені виписки з банківського рахунку.

Таким чином ОСОБА_1 надав приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною плату, яка розміщена на рахунку відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону N 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Отже, оскільки на вказаний рахунок в АТ «ПриватБанк», відкритий на ім`я боржника, зараховується заробітна плата (грошове забезпечення); боржник звертався до приватного виконавця з клопотанням про зняття арешту з коштів на цьому рахунках, на які зараховується заробітна плата, то не зняття арешту з цього рахунку порушує право заявника на своєчасне одержання винагороди за працю, яка захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України), зокрема, шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад такі розміри заборонено законом, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі на підставі повідомлення боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення вимог про визнання неправомірними бездіяльність (дії) приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П. В. щодо не зняття арешту з грошових коштів у виді заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 та зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з грошових коштів у виді заробітної плати.

При цьому приватний виконавець у апеляційній скарзі не посилається і судом першої інстанції не було встановлено, що стягнуті кошти з рахунку ОСОБА_1 не є заробітною платою. Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю.

Разом з тим, встановивши неправомірність дій щодо звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яка надходить на рахунок відкртий в АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання приватного виконавця вчинити дії щодо повернення неправомірно стягнутої заробітної плати в сумі 45510,25 грн.

Частиною 3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

В постанові про арешт коштів боржника від 20.01.2023 НОМЕР_2 приватний виконавець Лужинецький П.В. зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містятться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника, крім коштів, шо містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Відтак, приватним виконавцем було визначено застереження щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця Лужинецького П.В. стосовно не відображення в постаннові про арешт коштів від 20.01.2023 про те, що арешт накладений на грошові кошти ОСОБА_1 , крім його заробітної плати та зобов`язання приватного виконавця внести зміни в зазначену постанову про те, що арешт накладається на грошові кошти, крім заробітної плати, оскільки, накладаючи арешт на спірний рахунок, приватний виконавець визначив порядок виконання постанови про арешт коштів боржника, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання приватного виконавця скасувати арешт грошових коштів боржника до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №289/875/16-ц, оскільки оскарження ОСОБА_1 в касаційному порядку постанови Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року на підставі якої був виданий виконавчий документ, не є підставою для зняття арешту із коштів боржника, який накладений 20 січня 2023 року приватним виконавцем приватного вионавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В.

З огляду на наведене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 належить задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задовленні вимог про зобов`язання повернути кошти на рахунок ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цієї вимоги. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог про зобов`язання повернути кошти на рахунок ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького Павла Вікторовича вчинити дії щодо повернення неправомірно стягнутих коштів заробітної плати ( грошового забезпечення) ОСОБА_1 в сумі 45510,25 грн., на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» .

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2023 року.

Головуючий

Судді