РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

при секретарі Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: П`ята Харківська державна міська нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на частку у праві спільної власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить:

- встановити факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть №9381 від 13.12.1939 року є однією й тією самою особою;

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити факт родинних відносин, як чоловіка та дружини, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ІНФОРМАЦІЯ_3 по день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 );

- встановити факт родинних відносин, а саме що батьками ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 по день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 );

- визнати за ОСОБА_1 , право власності на частку у праві спільної властності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею- 111,6 кв.м., житловою площею 68,1 кв.м.

Позовні вимоги мотивовані наступним. ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є позивач як дружина спадкодавця, та їх діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які відмовились від прийняття спадщини. Даний житловий будинок з надвірними будівлями належав спадкодавцю на підставі наступних правовстановлюючих документів: Головний витяг з кріпосної Харківського архіву по Харківському повіту, посвідчений 28.06.1918, реєстр. №1232/18 Харківським нотаріусом Янсоном О.Р. на нерухомий маєток, що знаходиться у передмісті м. Харкова, Журавлівці, який придбаний шляхом його купівлі ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_4 (прадід та прабаба спадкодавця). На вищевказаному витязі є штамп про те, що за договором купівлі-продажу, посвідченим у Харківській міській державній нотаріальній конторі 13.08.1945, реєстр. №6463/5 ОСОБА_4 продала ОСОБА_10 право власності на частину. Таким чином, спадщиною є саме частина у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , власником якої був ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 01.07.2020 державним нотаріусом Кретовою О.В. роз`яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутись до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки існують розбіжності у написанні прізвища чоловіка позивача та його батьків, та помилково зазначено місце постійного проживання спадкодавця: АДРЕСА_1 , якої на території м. Харкова не існувало.

06.04.2023 на електронні адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Харківської міської ради, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відсутні докази, які підтверджують, що ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 , та позивачу нотаріусом не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернення в цій частині є передчасним. Враховуючи, що копію позовної заяви з додатками відповідачем отримано 17.02.2022, та 16.03.2023 у судовому засіданні був присутнім представник ХМР, тому суд вважає клопотання представника відповідача про продовження строку на подання відзиву необгрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, та визнає обставини, на які посилається представник неповажними, а тому враховує поданий відзив як письмові пояснення по справі.

Позивач та її представник - адвокат Гончаров Д.Ю. в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином та своєчасно, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та позов просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ХМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду спрямував заяву про розгляд справи у відсутність представника нотаріальної контори, та у вирішенні питання покладався на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами.

29.10.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А.

Ухвалою судді від 31.12.2021 вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які усунені позивачем 04.01.2022.

Ухвалою судді від 15.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження, та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 05.04.2023 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.09.1978 по теперішній час.

17.06.1978 між позивачем та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_8 чоловік позивачки ОСОБА_7 помер, та після смерті якого відкрилась спадщина на частку у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом строк звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Діти позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька.

За вказаних обставин, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 .

Відповідно до наданого листа П`ятої Харківської міської ДНК від 01.07.2020 вх. №669/02-14, заявнику рекомендовано звернутись до суду за захистом свого права, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка на даний час неможливо, оскільки наявні розбіжності у документах щодо прізвища власника житлового будинку ОСОБА_11 / ОСОБА_12 , та розбіжності між АДРЕСА_1 , відсутні відомості про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

На підтвердження вказаних позовних вимог в матеріалах справи міститься копія домової книги, та копія головного витягу з кріпосної Харківського нотаріального архіву по Харківському повіту, посвідченого 28.06.1918 року, реєстр. №1232/918 Харківським нотаріусом Янсоном О.Р. на нерухомий маєток, що знаходиться у передмісті м. Харкова, Журавлівці, який придбаний шляхом його купівлі ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, та його місце проживання зазначено в запису акту про смерть: АДРЕСА_1 , а прізвище зазначено як « ОСОБА_12 ». ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до листа юридичного департаменту ХМР від 25.06.2021, вул. Дороніна на території м. Харкова відсутня, та існував пров. Дороніна, який перейменовано у пров. Долинний.

Батьками дідуся чоловіка позивача ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , є ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 . Батьками чоловіка позивача ОСОБА_7 є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Відповідно даних домової книги, родина « ОСОБА_11 » мешкала та була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , оригінал якої надано

для огляду в судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 вказала, що вона мешкала в будинку навпроти будинку, де мешкала сім`я « ОСОБА_11 », а саме ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та в них був син ОСОБА_18 , який проживав з ними, та вони завжди проживали однією сім`єю, вели спільний побут.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину.

Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.

Справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки від них залежить право позивача на спадкування.

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Згідно роз`яснень викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 померли до набуття чинності ЦК України, та позивач зазначає, що після смерті останніх спадкоємцями було прийнято спадщину фактично.

Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (чинної на час виникнення спірних правовідносин) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Нормами статей 548, 549,554 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Статтями 529, 530 ЦК УРСР встановлено черги спадкоємців за законом, а саме, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св 19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (статті 1216,1217 ЦК України)

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступенів, це означає, що у разі смерті до відкриття спадщини дітей спадкодавця, право на спадкування переходить до їхніх дітей (онуків спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини онуків спадкодавця, право на спадкування отримають їхні діти (правнуки спадкодавця), у разі смерті до відкриття спадщини правнуків спадкодавця - їхні діти (праправнуки спадкодавця) і т. д.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 643/1216/15-ц (провадження № 61-6924св18).

Встановивши, що позивач зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, проте у зв`язку з відсутністю доказів родинних зв`язків, та факту постійного проживання, державним нотаріусом П`ятої Харківської міської ДНК рекомендовано позивачу звернутись до суду за захистом свого порушеного права, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок спадкоємця.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 133, 137,141, 259, 264,265 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1224, 1268, 1258, 1261, 1266 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: П`ята Харківська державна міська нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на частку у праві спільної власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є однією й тією самою особою, та по день його смерті постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт родинних відносин як чоловіка та дружини ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , з ІНФОРМАЦІЯ_3 по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт родинних відносин, а саме що батьками ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , по день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 111,6 кв.м., житловою площею 68,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Судові витрати компенсувати за рахунок спадкоємця ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, буд. 7, .

Третя особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 27-Г, .

Повний текст рішення виготовлено 30 травня 2023 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ