ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м.Суми

Справа №573/197/23

Номер провадження 22-ц/816/910/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Верещагіним Дмитром Борисовичем, та Акціонерного товариства «Сумиобленерго»

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2023 року у складі судді Замченко А.О. ухваленого в м. Білопілля Сумської області, повний текст якого виготовлено 06 квітня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумиобленерго» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з березня 2009 року він працює в філії «Білопільський район електричних мереж» АТ «Сумиобленерго». 01 липня 2011 року його призначено на посаду електромонтера з експлуатації розподільчих мереж 3 групи. Він пройшов відповідні курси з питань охорони праці, здав іспит і був допущений до виконання робіт на автопідйомнику.

02 липня 2017 року він виконував висотні роботи на автопідйомнику, який належить АТ «Сумиобленерго», а саме: за допомогою ланцюгової бензопили обрізав гілки та розпилював деревину над лінією електромережі. При переміщенні корзини підйомника до іншого дерева робоча платформа разом з ним впала на землю з висоти 8 м. Згідно з актом спеціального розслідування, проведеного директором з охорони праці АТ «Сумиобленерго», причиною настання нещасного випадку слугували конструктивні недоліки і недостатня надійність засобів виробництва. Експертною комісією причиною нещасного випадку визначено несправність підйомного механізму через руйнування різьбового з`єднання гайки кріплення поршня до штока гідроциліндра підйомника автомобіля. Внаслідок падіння стріли з робочою платформою він отримав численні тілесні ушкодження, у зв`язку з чим 46 днів перебував у КНП «Білопільська ЦРЛ», де лише на ліки витратив 18000 грн. На даний час він проходить курс відновлювальної медичної амбулаторної допомоги та потребує санаторно-курортного лікування. Крім того, на фоні повного життєвого благополуччя, у зв`язку з ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків він втратив нормальні життєві зв`язки, перенесені операції і тривале перебування в лікувальних закладах змінили звичний уклад його життя і значно погіршили психоемоційний стан, у нього виникли проблеми в особистому житті, він постійно страждає на сильні психологічні переживання, пригніченість, тривогу, безсоння, страх, психічні атаки. Перенесені травми і погіршення здоров`я створюють перешкоди в зайнятті улюбленою справою, а робота на висоті йому взагалі протипоказана. Тривалий час він відчуває фінансові складнощі, оскільки був єдиним годувальником у сім`ї, а зараз не може працювати за спеціальністю. Адміністрація АТ «Сумиобленерго» залишилась осторонь від його проблем, у зв`язку з чим він був змушений позичати кошти на лікування.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Сумиобленерго» на його користь 18000 грн витрат на лікування, 200000 грн моральної шкоди.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 50000 грн моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Сумиобленерго» на користь держави 268 грн 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Верещагіна Д.Б., та АТ «Сумиобленерго» подано апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Верещагін Д.Б. в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення суду, змінивши суму шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на 218000 грн, з яких 18000 грн понесених витрат на лікування та 200000 грн моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення з відповідача, не в повній мірі врахував характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Вважає, що наданими квитанціями та рахунками з аптечних пунктів підтверджується придбання медичних препаратів, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення понесених на лікування витрат.

Звертає увагу і на те, що доводи відповідача про причетність позивача до вчинення злочинів, принижує його честь та гідність.

В апеляційній скарзі АТ «Сумиобленерго»» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду з частині стягнення з товариства на користь позивача 50000 грн моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, який у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, у супереч вимогам абз 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України не врахував характер правопорушення.

На переконання заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції при вирішення спору застосовано нерелевантну практику Верховного Суду, складений за результати розслідування акт форми Н-1 не підтверджує порушення зі сторони товариства заходів охорони праці при підготовці та виконанні робіт, в ході яких стався нещасний випадок з ОСОБА_1 . Наголошує на тому, що нещасний випадок з позивачем стався в результаті проведення неякісного ремонту підйомника виконавцем ТОВ «ГАБОР».

Вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження проходження ОСОБА_1 стаціонарного та амбулаторного лікування та проходження щорічної реабілітації, а надані позивачем медичні довідки не є первинним обліковими документами, що використовуються закладами охорони здоров`я.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Верещагіним Д.Б. та АТ «Сумиобленерго» подані відзиви на апеляційні скарги, в яких, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просять у їх задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача слід відмовити, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що у березні 2009 ОСОБА_1 прийнятий на посаду електромонтера з експлуатації розподільних мереж 3 групи в Білопільський район електромереж ВАТ «Сумиобленерго» (т.1, а.с. 6).

01 липня 2011 року позивач переведений до філії «Білопільський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» електромонтером з експлуатації розподільних мереж 3 групи Білопільської дільниці (т.1, а.с. 6, 9).

Відповідно до протоколу засідання цехового комітету та адміністрації філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» від 03 січня 2017 рок №1, розпорядження директора філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» Горяєва О.В. від 02 липня 2017 року №8/114 вихідний день 02 липня 2017 року оголошено робочим днем, зокрема, для робітників Білопільської дільниці філії «Білопільський РЕМ», у тому числі й для ОСОБА_1 , з наданням відгулу за цей день 07.07.2017 (т.1, а. с. 8).

Згідно з актом спеціального розслідування, проведеного 02 липня 2017 року директором з охорони праці ПАТ «Сумиобленерго» Горбулем В.Ю., 02 липня 2017 року о 08:20 год. бригада розподільчих мереж філії «Білопільський РЕМ» виконувала роботи по усуненню пошкоджень на ПЛ-10 кВ від РП-1 фідер «Проруб» на опорі №91 за допомогою підйомника ВС-22. Під час переміщення робочої платформи з електромонтерами шток циліндру розкриття нижнього коліна стріли підйомника вирвало з циліндру. Через це робоча платформа підйомника впала на землю з електромонтерами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з висоти приблизно 8 м. Внаслідок падіння електромонтери отримали ушкодження різного ступеня тяжкості, останні були доставлені до Білопільської ЦРЛ. Причиною настання нещасного випадку вказано конструктивні недоліки, недостатня надійність засобів виробництва (т.1, а.с. 10 - 11).

Відповідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку на ПАТ «Сумиобленерго», складеного 15 травня 2018 року комісією, утвореною наказом Управління Держпраці в Сумській області від 03 липня 2017 року №137-НП, та акту №17 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, складеним зазначеною комісією 15 травня 2018 року, у день аварії використовувався підйомник гідравлічний ВС-22-МС, зареєстрований по ПАТ «Сумиобленерго» в Сумській інспекції державного нагляду виробництва підвищеної небезпеки 20 вересня 2004 року за №052, заводський №582, змонтований на базі автомобіля «ЗИЛ-131», реєстр. номер НОМЕР_1 , який належить ПАТ «Сумиобленерго». Під час проведення часткового технічного огляду в 2017 році експерт технічний з промислової безпеки ПАТ «Сумиобленерго» Бірюков М.І. виявив відхилення від нормального технічного стану підйомника та заборонив його експлуатацію до усунення несправностей. Згідно з укладеним 16 березня 2017 року між філією «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» і ТОВ БФ «ГАБОР» договором про надання послуг №17 останнє 14 червня 2017 року виконало послуги з ремонту вказаного підйомника (т.1, а.с. 15 21, 96 - 102).

29 червня 2017 року експерт технічний з промислової безпеки ДП «Сумський ЕТЦ» Подоляка В.М. провів позачерговий технічний огляд підйомника та згідно із записами, які внесені до паспорта транспортного засобу, підйомник витримав статичне та динамічне навантаження, дефектів після випробування не виявлено, прилади та пристрої безпеки знаходилися в справному стані. На підставі позитивних результатів позачергового повного технічного огляду підйомник був уведений в експлуатацію з 30 червня 2017 року згідно з розпорядженням по філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» від 30 червня 2017 року №8/113.

Перед виїздом на безпосереднє місце виконання робіт працівники філії «Білопільський РЕМ» ПАТ «Сумиобленерго» механік Кириленко О.В. разом з машиністом автопідйомника Дегтяренком О.Г. перевірили металоконструкції автомобільного підйомника ВС-22-МС, гідравлічну систему, систему обмеження зони обслуговування, випробували підйомник без навантаження до спрацювання кінцевого вимикача. Обладнання та прилади працювали без зауважень. ОСОБА_5 на місці виконання робіт провів працівникам бригади ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цільовий інструктаж на робочому місці та допустив їх до роботи.

У вказаному акті проведення спеціального розслідування зазначено, що у висновку експертизи ДП «Житомирський експертно-технічний центр Держпраці» від 31 серпня 2017 року, проведення якої замовило ПАТ «Сумиобленерго» з метою визначення технічного стану підйомника після аварії та визначення технічних причин виникнення нещасного випадку, не зазначено ймовірних причин виникнення нещасного випадку, тому наказом Управління Держпраці у Сумській області від 30 січня 2018 року №15-НВ створена експертна комісія, яка в процесі роботи дійшла висновку, що високоймовірною причиною настання нещасного випадку є технічна причина - руйнування різьбового з`єднання гайки кріплення поршня до штоку гідроциліндру підіймання першої секції стріли підйомника. Вона вважається високоймовірною у зв`язку з: встановленим фактом втручання в конструкцію різьбового з`єднання кріплення гідроциліндра до першої секції стріли підйомника - застосування іншої марки сталі для гайки - сталь 45 замість сталі 40Х, та застосування для шплінтування різьбового з`єднання непередбаченого конструкцією елемента - болта; свердлення додаткового отвору для шплінтування різьбового з`єднання кріплення гідроциліндра до першої секції стріли підйомника в штоку, яке призвело до іншого розташування гайки по відношенню до різьби штоку гідроциліндра та зменшило площу контакту різьби, і як наслідок суттєва зменшило несучу спроможність самого з`єднання; записом у паспорті підйомника автомобільного ВС-22-МС, реєстраційний № НОМЕР_2 , про проведення ремонту гідроциліндрів підіймання та розкриття стріли 14 червня 2017 року ТОВ БФ «Габор».

Встановивши зазначені обставини, члени комісії, утвореної наказом Управління Держпраці в Сумській області від 03 липня 2017 року №137-НП, дійшли висновку, що причиною настання нещасного висновку є неякісно проведений ремонт підйомника ВС-22-МС, реєстраційний №052.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «ЗИЛ 131 ВС-2201», автопідйомник-С, реєстр. номер НОМЕР_1 , належить ПАТ «Сумиобленерго» (т.1, а.с. 10).

Як вбачається з висновку судово-медичного експерта від 04 серпня 2022 року №160 у травматичному відділенні КЗ «Білопільська ЦРЛ» ОСОБА_1 встановлено діагноз: поєднана скелетна травма, компресійний перелом тіла Th 7 хребця ІІІ ст., закритий уламковий перелом правої п`яткової кістки зі зміщенням, закритий перелом зовнішньої кісточки та заднього краю великогомілкової кістки лівої гомілки без особливого зміщення (т.1, а.с. 14-15).

Згідно з довідками лікаря КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ», КНП БМР «Білопільська міська лікарня» Серьогіна В.В. від 19 липня 2017 року, 22 червня 2018 року та 06 березня 2023 року, виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 01 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 був госпіталізований 02 липня 2017 року в ортопедо-травматологічне відділення лікарні внаслідок травми на виробництві, лікувався в стаціонарі по 17 серпня 2017 року. Проходив лікування в амбулаторних умовах з 18 серпня 2017 року по 06 лютого 2018 року. Загальний строк лікування 220 днів. Реабілітація в умовах стаціонару в періоди: 05 грудня 2017 року - 15 грудня 2017 року, 09 липня 2018 року - 18 липня 2018 року, 12 грудня 2018 року - 22 лютого 2019 року, 22 травня 2019 року - 31 травня 2019 року, 24 червня 2019 року - 01 липня 2019 року, 20 січня 2020 року - 31 січня 2020 року, 08 серпня 2020 року - 14 серпня 2020 року, 01 лютого 2021 року - 10 лютого 2021 року, 12 липня 2021 року - 21 липня 2021 року, 17 травня 2022 року - 20. травня 2022 року, 29 листопада 2022 року - 08 грудня 2022 року. Санаторно-курортне лікування: з 24 червня 2019 року по 01 липня 2019 року - клінічний санаторій ім. Н.І. Пирогова, з 15 червня 2021 року по 08 липня 2021 року - курорт «Куяльник». Магнітно-резонансна томографія: 24 січня 2018 року - поперекового відділу хребта, 04 січня 2018 року - грудного відділу хребта, 04 січня 2018 року - шийного і верхнього відділу хребта, 13 серпня 2018 року - гомілкового суглобу та стопи (т.1, а.с. 129, 163-164, 131-133).

Згідно з довідкою серії 12 ААА №940456 від 18 вересня 2018 року до акту огляду медико-соціальної експертної комісії 09 серпня 2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з ураження опорно-рухового апарата, причина інвалідності - трудове каліцтво. ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця з тривалим перебуванням на ногах, у вимушеному положенні тіла, на висоті. Рекомендовано лікування та спостереження в ортопеда, нейрохірурга, санаторно-курортне лікування при відсутності протипоказань (т.1, а.с. 79-80).

Відповідно до довідки серії 12 ААА №008417 від 18 вересня 2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в наданні медичної та соціальної допомоги ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності становить 40% (т.1, а.с. 79-80).

Згідно з довідкою серії 12 ААБ №759015 від 01 вересня 2020 року до акту огляду медико-соціальною експертною комісією 26 серпня 2020 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з ураження опорно-рухового апарата, причина інвалідності - трудове каліцтво. Останньому протипоказана важка фізична праця з тривалим перебуванням на ногах, у вимушеному положенні тіла, на висоті. Рекомендовано лікування та спостереження в сімейного лікаря, ортопеда ЦРЛ, санаторно-курортне лікування (т.1, а.с. 81).

Відповідно до довідки серії 12 ААА №081377 від 28 жовтня 2021 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в наданні медичної та соціальної допомоги ступінь втрати ОСОБА_1 професійної працездатності становить 25%. Останній потребує лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ортопедичного взуття (зимове, літнє), корсету (т.1, а.с. 82).

Згідно з випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 з 04 жовтня 2021 року по 12 жовтня 2021 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з діагнозом: наслідки виробничої травми 02 липня 2017 року у вигляді зниження висоти тіла Th7 І ст., хронічна торако-люмбалгія, ПВХ І ст., консолідованого перелому правої п`яткової кістки, контрактура правого гомілковоступневого суглоба, ПФС І-ІІ ст., консолідований перелом латеральної кісочки лівої малогомілкової кісточки, ПФС І ст., нерізке порушення функцій статики та ходи (т.1, а.с. 165).

Відповідно до копії виписок по банківському рахунку ПАТ «Сумиобленерго» та копій платіжних доручень на лікування ОСОБА_1 згідно з рішеннями правління товариства про надання матеріальної допомоги на лікування від 01 серпня 2017 року, 12 грудня 2017 року, 03 липня 2018 року, 22 серпня 2018 року, 22 листопада 2019 року, 01 квітня 2020 року, 05 квітня 2021 року відповідач перерахував позивачу такі суми матеріальної допомоги: 15 серпня 2017 року - 5000 грн, 20 грудня 2017 року - 2500 грн, 06 липня 2018 року - 5000 грн, 19 вересня 2018 року - 3000 грн, 20 грудня 2019 року - 5000 грн, 03 квітня 2020 року - 5000 грн, 08 квітня 2021 року - 10000 грн, а всього - 35500 грн (т.1, а.с. 62-72, 175-182, 187-194).

31 жовтня 2017 року на засіданні правління ПАТ «Сумиобленерго», з урахуванням того, що ОСОБА_1 продовжує лікування після отриманих травм, прийнято рішення про надання йому безпроцентної позики в сумі 15500 грн (т.4, а. с. 184).

07 листопада 2017 року між ПАТ «Сумиобленерго» та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної позики №0711/12, відповідно до умов якого останньому надано позику в сумі 15500 грн строком на три місяці без сплати процентів (т.1, а. с. 134).

Як вбачається з протоколів засідання правління ПАТ «Сумиобленерго» від 05 лютого 2018 року №9, 16 квітня 2018 року №33 останнє прийняло рішення про укладення додаткових угод №2 та №3 до вказаного договору позики, якими збільшено строк повернення позики, загалом до восьми місяців з моменту надання позики (т.1, а.с. 185-186).

З протоколів засідання профспілкового комітету ПАТ «Сумиобленерго» від 03 серпня 2017 року №146, від 06 лютого 2018 року №175, від 11 вересня 2019 року №269, від 07 квітня 2020 року №295/1, від 15 березня 2021 року №71, від 02 вересня 2021 року №117 вбачається, що комітет постановив виплатити члену профспілки ОСОБА_1 на лікування та придбання ліків 2200 грн, 2400 грн, 2500 грн, 2500 грн, 2500 грн, 600 грн відповідно, а всього 12700 грн ( т.1, а.с. 73-78).

З витягу з протоколу №17 засідання Правління ПАТ «Сумиобленерго» від 01 березня 2018 року вбачається, що в березні 2018 року до штатного розпису філії «Білопільський РЕМ» введені дві додаткові посади (діловода та електромонтера з ескізування трас ліній електропередач ІІІ групи) для працевлаштування електромонтерів з експлуатації розподільчих мереж ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які отримали інвалідність у результаті нещасного випадку на товаристві (т.1, а.с. 60).

Згідно з наказом Правління ПАТ «Сумиобленерго» від 21 березня 2018 року №374-к з 21 березня 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду діловода групи господарчого обслуговування філії «Білопільський РЕМ» (т.1, а.с. 61).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав інвалідність і втратив працездатність внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні ним трудових обов`язків, а також з огляду на наявність акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 (т.1, а.с. 96-102), а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу за рахунок роботодавця.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок трудового каліцтва 09 серпня 2018 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а 27 серпня 2021 року - 25% без групи інвалідності, що свідчить про можливість покращення стану його здоров`я, а також з того, що хвороба останнього, яка є наслідком отриманої травми на виробництві, призвела до негативної зміни його життя, у зв`язку з чим він тривалий час проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, щорічно проходить реабілітацію в умовах стаціонару, а також те, що внаслідок отриманої травми на виробництві було порушено його психологічний стан та соціальне функціонування, змінила його особистість, що призвело до обмеження ОСОБА_1 в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, порушила його нормальні життєві зв`язки, змушує його витрачати значні кошти на лікування. Врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що з АТ «Сумиобленерго» на користь позивача слід стягнути 50000 грн завданої моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача, суд першої інстанції вказував на те, що позивачем не надано суду рецептів з призначеними медичними препаратами, оригіналів чеків. Крім того, відповідачем на лікування позивача була надана допомога на суму 35000 грн.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 153 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Статтею 173 КЗпП України визначено шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

За змістом ст. 27 Закону України «Про охорону праці» нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання.

Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).

Доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 та від 09 лютого 2022 року у справі №227/3615/19.

Тобто, наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 й настання нещасного випадку під час виконання позивачем трудових обов`язків свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням працівником вимог нормативних актів про охорону праці, є роботодавець.

У справі, яка переглядається, комісією з розслідування нещасного випадку складено акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №17, за формою Н-1 за яким нещасний випадок з електромонтером з експлуатації роздільних мереж ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи товариства, та є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що даний нещасний випадком стався у зв`язку з неякісно проведеним ремонтом підйомника ВС-22-МС, реєстраційний №052, заводський №582 безпідставними, оскільки, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції наявність акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1, свідчить про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку контролю за належним технічним станом механізмів гідравлічного підйомника, що використовувалися працівниками під час виконання ними трудових обов`язків, в силу ст.і 153 КЗпП України є власник підприємства.

Встановлення проведення неякісного ремонту автопідйомнику підприємством, з яким АТ «Сумиобленерго» уклало договір, не звільняє останнього, як роботодавця, від обов`язку відшкодувати позивачу шкоду завдану під час виконання ним трудових обов`язків.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на безпідставне врахування судом першої інстанції правових висновків Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19, та від 29 вересня 2022 року у справі №212/1898/21 оскільки в даних постановах Верховним Судом наведено роз`яснення щодо застосування норм права, яким врегульовано питання про відшкодування працівнику моральної шкоди, спричиненої каліцтвом, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Таким чином, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на АТ «Сумиобленерго» обов`язку по відшкодуванню позивачу завданої шкоди.

Колегія суддів погоджується також і з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення позивачем витрат на лікування.

Зокрема, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що понесені ним витрати на лікування перевищують розмір виплачених відповідачем сум матеріальної допомоги, на загальну суму 35000 грн 00 коп.

Судом надана належна оцінка наявним в матеріалах справи копіям платіжних документів на підтвердження понесених позивачем витрат, а також медичним довідкам, підстав для переоцінки цих доказів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень п. 1 ч. 2, ст. 10, п. 2, 6 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), Фонд соціального страхування України зобов`язаний: забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом, а застраховані особи, у свою чергу, мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом, відшкодування витрат під час проходження медичної і професійної реабілітації на проїзд до місця лікування чи навчання і назад, витрат на житло та харчування, транспортування багажу, на проїзд особи, яка його супроводжує.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 42 вказаного Закону, у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд проводить одноразову страхову виплату потерпілому, розмір якої визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату.

Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право (ч.ч. 1, 2 ст. 47 вказаного Закону)

Тобто, з огляду на зазначені норми, з дня встановлення ОСОБА_1 МСЕК стійкої втрати професійної працездатності - 09 серпня 2018 року понесені ним витрати на лікування, в наслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 02 липня 2017 року, має фінансуватися не роботодавцем - АТ «Сумиобленерго», а Фонду соціального страхування.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-481цс16 та Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №127/20705/16-ц.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок нещасного випадку, позивач отримав тілесні ушкодження, проходив досить тривале лікування, втрата професійної працездатності становила 40%, у зв`язку з чим у серпні 2018 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату, на даний час ступінь втрати професійної працездатності становить 25% та він продовжує потребувати лікування.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у спричинені позивачу трудового каліцтва, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, характер немайнових втрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 50000 грн. до 100000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 100 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Таким чином, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині присудженого до стягнення розміру моральної шкоди, стягнувши з АТ «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 100000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Крім того, підлягає зміні рішення суду в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, пропорційно до частки задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь держави належить стягнути 1000 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 750 грн 00 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Верещагіним Дмитром Борисовичем, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумиобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2023 року змінити в частині присудженого до стягнення розміру моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» на користь ОСОБА_1 100000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» на користь держави судовий збір в сумі 1000 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення Білопільського районного суду Сумської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сумиобленерго» на користь держави судовий збір в сумі 750 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко