Справа № 201/9392/22
Провадження № 2/201/593/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2021р. АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-4).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 15.02.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 42).

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 25.07.2018р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву до договору про надання банківських послуг від 25.07.2018р. На підставі укладеного договору відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 70 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

У зв`язку з порушення відповідачкою зобов`язань за укладеним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.07.2018р., станом на 24.05.2021р. у ОСОБА_1 перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 101 931,71 грн., яка складається з: 101 931,71 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).

Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року задоволені позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.07.2018р. станом на 24.05.2021р. у розмірі 101 931,71 грн., яка складається з: 101 931,71 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

20 жовтня 2022 року до суду звернулася відповідачка ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить переглянути заочне рішення суду, скасувавши його.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що 02 серпня 2022 року Жовтневим районним судом Дніпропетровської області розглянуто цивільну справу за позовом АТ «УніверсалБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 101 931,71 грн. та прийнято заочне рішення суду. Вказане рішення було отримано представником заявниці Чорнобук О.А. 06 жовтня 2022 року, шляхом подачі заяви про видачу копії рішення суду та ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується заявою на ознайомлення та відповідною розпискою про ознайомлення, що знаходяться в матеріалах справи.

Зазначає, що заявниця не була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, яке відбулося 25 березня 2022 року, а також судового засідання 02 серпня 2022 року, на якому було вирішено ухвалити заочне рішення по справі. Суд не повідомляв відповідачку ні про існування відкритого судового провадження, ні про час та дату судового засідання. Тобто суду було відомо місце проживання відповідачки, проте жодної судової повістки, як це передбачено цивільним процесуальним законодавством відповідач не отримувала. Проте це не стало перешкодою для суду ухвалити заочне рішення.

Тож, на переконання представниці заявниці, порушено конституційне право на участь відповідачки у судовому розгляді. Також відповідачка була позбавлена можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог позивача, чим в результаті було порушено її право на справедливий судовий розгляд.

Як було встановлено судом, 25 липня 2018 року відповідач підписала анкету - заяву до договору про надання банківських послуг. Але, кредит брати не планувала та отримала картку банка тільки як додаткову, про всяк випадок.

Після отримання карткою та послугами банка не користувалася, а віддала в користування своєму синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Додаток банку встановлений на його телефон за номером НОМЕР_2 . Позивач не подав до суду документів, що підтверджували б те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики.

Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 02 серпня 2022 року по цивільній справі № 201/9392/22 скасовано, розгляд справи призначено в загальному порядку.

27 січня 2023 року представник позивача Мєшнік К.І. (діє на підставі довіреності від 07 жовтня 2019 року - а.с. 27) подав до суду письмові пояснення, а також додаткові докази, а саме: виписку про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , довідку про наявність рахунку, довідку про розмір встановленого кредитного ліміту, копію видруку пуш-повідомлення з мобільного додатку щодо етапів входу у додаток (приклад).

У поданих поясненнях представник банку, зокрема, зазначив, що пунктом 5.9.1 Умов та правил сторонами погоджено, що ідентифікація клієнта для доступу до мобільного додатку здійснюється банком за допомогою засобів ідентифікації, які передбачені між банком і клієнтом (засоби ідентифікації: номер телефону клієнта, особистий ПІН-код, сукупність цифрових та літерних компонентів тощо).

Згідно з пунктом 6.2.7 Умов та правил боржник зобов`язався не передавати платіжну картку та / або номер мобільного телефону та і або мобільний телефон, що використовується для мобільного застосунку у користування третім особам.

Згідно з пунктом 6.2.8 Умов та правил відповідач зобов`язався зберігати ПІН-код, коди доступу, аутентифікаційні дані в таємниці і ні за яких обставин не повідомляти їх третім особам.

Згідно з пунктом 3.3 Умов та правил операції, що здійснюються з використанням платіжної картки, з введенням відповідного ПІН-коду або з введенням коду, наданого банком в рамках технології 3D-Secure, або операції, що здійснюються з використанням платіжної картки без введення ПІН-коду, або з використанням реквізитів платіжної картки, або з використанням аутентифікаційних даних, у тому числі в мобільному застосунку, або операції, підтверджені у мобільному застосунку, - визнаються підтвердженими клієнтом та ініційованими ним власноруч.

Отже, клієнт банку несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації і аутентнфікації, в т.ч. за несанкціоновані операції з його картою. Саме так записано у вищевказаних пунктах публічного договору укладеного між банком та відповідачем (відповідно до пункту 8.11 розділу 8 «Відповідальність сторін»).

В разі якщо цим платником не дотримано вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо), то платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують. При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Банк зі свого боку в повному обсязі надав безпечні умови задля того, щоб операції по карті проходили безпечно.

Однак, відповідач саме визнає, що передала у користування картку третім особам (сину).

На переконання представника позивача (за наведеного ним в письмових поясненнях правового обґрунтування) присутні правові підстави для стягнення заборгованості з боржника у повному обсязі відповідно до анкети-заяви до договору надання банківських послуг, Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою Моnobаnк.

Просив задовольнити позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 95 - 112).

05 травня 2023 року представник відповідачки - адвокат Чорнобук О.А. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 27.09.2022р. - а.с. 59) подала до суду письмові пояснення по справі, в якій зазначила наступне.

02.03.2019р. відповідач звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.03.2019р., у якій не зазначено розміру отриманого кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами, яка кредитна картка видавалась та чи видавалась вона взагалі, відсутні будь-які умови кредитного договору.

Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не повертав своєчасно грошові кошти банку.

Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку його повернення, визначення розміру відсотків за користування кредитом та інших істотних умов, тож відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі.

Банком не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру кредитного ліміту, відсотків за користування ним.

Неможливо встановити, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг, Умовами та Правил надання банківських послуг, виписки про рух коштів, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 25.07.2018р. є складовою одного кредитного договору.

При цьому, розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.

АТ «Універсал Банк» не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач має заборгованість за кредитним договором від 25.07.2018р., за відкритим рахунком, який зазначений в анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому виникла заборгованість, не містить даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові, не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою, отже не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Отже, на переконання представника ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, банк не довів факт заборгованості відповідача за кредитним договором від 25.07.2018р., також банк не довів право на стягнення боргу у розмірі 101931,71 грн.

Представник відповідачки вважає, що відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості з її довірительки на користь позовом АТ «Універсал Банк» (а.с. 130 - 132).

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 128 - 129). Про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулися.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 201/9392/22, надавши оцінку змісту позовних вимог та заперечень стосовно останніх, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.07.2018р. ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву до договору про надання банківських послуг від 25.07.2018р. (а.с. 8).

У заяві зазначено, що ОСОБА_4 згодна з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms) та Тарифи.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16.09.2020р.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором від 25.07.2018р. та випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , станом на 24.05.2021р. у відповідачки перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 101 931,71 грн., яка складається з: 101 931,71 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) (а.с. 5 -7, 102 - 105).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ «Універсал Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 25.07.2018р. процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.07.2018р., посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms) та Тарифи.

Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 липня 2018 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (16 вересня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не містить укладений у вигляді анкети-заяви договір від 25 липня 2018 року, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 101 931,71 грн. (заборгованість за кредитом), що підтверджується, зокрема випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 102 - 105) і не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь банку тіла кредиту в розмірі 101 931,71 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, відповідач не оспорив дані розрахунку, не подав доказів на його повне або часткове спростування. Посилання відповідача щодо неналежного оформлення договірних правовідносин між сторонами та відсутність доказів, які б підтверджували існування вказаної суми боргу, не знайшли свого підтвердження, оскільки укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», в судовому порядку не оскаржувався, наданий позивачем пакет документів (зокрема, виписка по рахунку, розрахунок заборгованості) підтверджує факт існування суми боргу, що стягується. Натомість, відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували існування вказаного боргу, його повне або часткове погашення.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк». Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем заявлені лише вимоги про стягнення заборгованість за тілом кредиту.

При цьому судом було враховано, що стороною відповідачки не доведено факту, що її кредитною карткою користувалися сторонні особи без її особистої на те згоди та відома (зокрема не надано суду доказів існування відкритого кримінального провадження або судової справі (рішення) з цього приводу).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 270,00 грн., сплата яких підтверджена платіжним дорученням, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 32).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.07.2018р. станом на 24.05.2021р. у розмірі 101 931 гривня (сто одна тисяча дев`ятсот тридцять одна) 71 копійка, яка складається з: 101 931,71 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) судові витрати у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 15 травня 2023 року.

Суддя О.С. Наумова