Справа № 136/357/22
Провадження № 22-ц/801/2323/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Собцевої А.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т., повний текст якого складено 25 вересня 2023 року

у справі №136/357/22

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (відповідачі)

про визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до районного суду з позовом до ОСОБА_2 , Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання незаконним рішення та свідоцтва про право власності, в обґрунтування якого посилалась на те, що на підставі рішення Липовецької районної ради Вінницької області від 31.05.1983 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями в с. Стара Прилука Липовецького району, на земельні ділянці, виділеній колгоспом «Батьківщина».

Побудований ним житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 станом на день смерті голови двору ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (їх діти) та належав їм на праві спільної сумісної власності.

На підставі рішення виконавчого комітету Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 22.12.2004 № 333 на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

Вважає, що цим рішенням органу місцевого самоврядування і свідоцтвом про право власності її позбавлено права власності на 1/3 частки майна домоволодіння як колишнього члена колгоспного двору, що стало приводом для її звернення до суду за захистом порушених прав.

За вказаних обставин просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 22.12.2004 № 333 про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, видане виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області 14.02.2005 на підставі рішення № 333 від 22.12.2004 про належність ОСОБА_2 на праві приватної власності житлового будинку з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неправильне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що майно колгоспного двору ОСОБА_5 (її дід), ОСОБА_6 (баба), ОСОБА_3 (батько) перейшло лише відповідачеві ОСОБА_2 (мати), тоді як станом на 15 квітня 1991 року, а також до і після цієї дати, як вона так і брат були членами колгоспного двору як діти і мали право на частку в майні після смерті батька ОСОБА_3 у 1998 році.

Вважає, що оспорювані нею рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я матері ОСОБА_2 є незаконними, оскільки при їх прийнятті та видачі не було враховано відомостей, внесених до погосподарських книг щодо належності будинковолодіння до групи колгоспних дворів.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 20 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сухомудь Ф.С. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Воронцова О.В. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач Турбівська селищна рада, повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, свого представника до суду не направила, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 15.04.1991 головою двору (домогосподарства) по АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , який працював охоронником в Липовецькому ВВС (ОВД), що підтверджується випискою з погосподарської книги (а.с. 33). У зв`язку з цим, в погосподарській книзі за 1991 рік суспільна група господарства значиться як «службова».

На підставі рішення Виконавчого комітету Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області від 21.12.2004 № 333 року право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , у зв`язку з чим видано Свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності та вчинено реєстраційний напис 14.02.2005.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами належність домогосподарства до суспільної групи господарств «колгоспне» і її належність до членів колгоспного двору на дату їх припинення, а також, що оспорюване нею рішення органу місцевого самоврядування та правовстановлюючий документ на домоволодіння порушують її права чи охоронювані інтереси.

Враховуючи, що станом на 15 квітня 1991 року головою господарства по АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 , який гне працював в колгоспі і не був його членом, суд дійшов висновку про неможливість застосування до спірного домогосподарства статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року і безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР 1963 року).

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як встановлено апеляційним судом, згідно із записами в погосподарських книгах за 1971-1983, 1983-1985, 1986-1990 роки та виданою на їх підставі довідкою Турбівської селищної ради від 26.07.2023 року № 420 головою господарства, яке належало до суспільної групи «колгоспний двір», по АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Натомість відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 1983 року ОСОБА_3 (батькові позивача) надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 15-17).

Згідно із записами в погосподарських книгах за 1986-1990, 1991-1993 роки головою двору значився ОСОБА_3 , який не працював у колгоспі і не був його членом, а працював на посаді охоронника Липовецького РВ УМВС, членами господарства значились дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції нібито неповно дослідив погосподарські книги, в зв`язку з чим вона додала до апеляційної скарги скан-копії сторінок погосподарських книг, які, на її думку, мають значення для правильного вирішення справи, є помилковими.

Так, апелянтом додано до апеляційної скарги скан-копію сторінки погосподарської книги за 1986-90 роки, за особовим рахунком НОМЕР_2 , по земельно-кадастровій книзі 413, відповідно до якої головою двору був ОСОБА_3 , який працював в Липовецькому ОВС охоронником, а власне домогосподарство відносилося до категорії службових (1986, 1987, 1988 роках, і колгоспним в 1989, 1990 роках). Проте копія цієї сторінки погосподарської книги наявна в матеріалах справи (а.с. 31-32), досліджувалася і оцінена судом першої інстанції.

Не спростовують висновків суду першої інстанції і записи в погосподарських книгах за 1980-1982 роки, за особистим рахунком № НОМЕР_3 , по земельно-кадастровій книзі № 413, відповідно до яких у 1980 році двір, головою якого був ОСОБА_3 рахувався колгоспним, а починаючи з 1981 року робітничим. Зазначений документ також не є новим доказом, так як міститься в матеріалах справи на а.с. 25.

Отже за записами цих погосподарських книг, зокрема, за 1991 рік будинковолодіння головою якого був ОСОБА_3 мало статус службового двору (а.с. 33-34).

Апеляційний суд відкидає посилання апелянта на те, що погосподарські книги велися нібито неправильно в частині виділення окремого особового рахунку її батька ОСОБА_3 так як останній нібито продовжував залишатися членом колгоспного двору (а разом з ним і його дружина та діти, включаючи позивача), головою якого був ОСОБА_5 .

Зазначені доводи спростовуються матеріалами справи, якими підтверджено вид занять ОСОБА_3 , що не пов`язаний з членством в колгоспі, так і будівництво ним власного (окремого від батьків) будинку відповідно до будівельного паспорта.

Зазначені записи в погосподарських книгах не визнані недійсними і не скасовані.

Саме на підставі записів погосподарських книг виконавчий комітет Староприлуцької сільської ради народних депутатів рішенням від 22.12.2004 року № 333 посвідчив право власності ОСОБА_2 (відповідача) на спірний будинок.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що господарство АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року не мало статусу колгоспного двору, а тому посилання позивача, що оскаржуване нею рішення органу самоврядування порушує її права як спадкоємця ОСОБА_3 на частку в колгоспному дворі є необґрунтованими та безпідставними.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 незаконно отримала свідоцтво про право власності на будинковолодіння, оскільки право власності у колгоспному дворі встановлюється на підставі часток усіх членів цього двору, відповідно до якого, їй (позивачці) належить частка у житлового будинку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності, оскільки у неї відсутнє порушене суб`єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого подано позов.

За таких підстав суд першої інстанції повно встановив обставини справи і правовідносини, що виникли між сторонами і дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 вересня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 20.12.2023

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська