Провадження №2/756/680/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ», про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (далі - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.02.2019 на а/д Київ-Овруч у Вишгородському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ», в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14.03.2019 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Автомобіль «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю від 17.05.2016.

Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю від 17.05.2016, здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 115 040,39 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4895292, згідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну складає 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн.

25.04.2019 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулось до ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» з заявою про відшкодування завданих збитків. Разом з тим, відшкодування здійснено не було.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути на свою користь з ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 99000 грн,, виходячи з розміру страхової суми за шкоду, завдану майну та за мінусом франшизи; з відповідача ОСОБА_1 просить стягнути 16040,39 грн., а також судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Ухвалою від 19.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 09.01.2023 провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування закрито на підставі п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

27.01.2023 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначив, що рахунок ТОВ «Арма Моторс» № VSK0056901 від 04.03.2019, на підставі якого ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування власнику автомобіля «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , не є належним доказом у справі, оскільки має суб`єктивний характер та здійснений не уповноваженою особою, яка не є суб`єктом оціночної діяльності. При цьому, матеріали справи не містять протоколу/акту огляду пошкодженого транспортного засобу «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , огляд автомобіля був здійснений за його відсутності, таким чином, у нього була відсутня можливість проаналізувати доцільність, необхідність та об`єктивність ремонтно-відновлювальних робіт, зазначених у рахунку №VSK0056901 від 04.03.2019, наданому ТОВ «Арма Моторс». Відповідач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , вже був у використанні та його складові частини були не новими, а отже, на думку відповідача, могли бути замінені на деталі аналогічної зношеності, що значно зменшило би витрати на його ремонт. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів проведеного відновлювального ремонту автомобіля «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , на станції технічного обслуговування ТОВ «Арма Моторс».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої оосби у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як убачається зі страхового сертифікату від 28.09.2018 № 339 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та ТОВ «ВІЕБІ ЛІЗИНГ» 17.05.2016 року укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю, відповідно до умов якого ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» було застраховано майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 . За вказаним договором позивач узяв на себе зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» у разі настання страхового випадку.

Додатковою угодою № 2 до страхового сертифікату № 339 від 28.09.2018 до Договору добровільного страхування наземного транспорту № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю внесено зміни по пункту «Вигодонабувач», в якому зазначено в якості вигодонабувача ТОВ «ФК «ПФБ Кредит».

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14.03.2019 року у справі № 363/907/19 (провадження № 3/363/382/19) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається з вказаної постанови, 18.02.2019 року близько о 07 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 на автодорозі Київ - Овруч в Вишгородському районі Київської області, керуючи автомобілем «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14.03.2019, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винуватим у дорожньо-транспортній пригоді.

Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.02.2019, був пошкоджений автомобіль «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_4 , який належить ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ».

19.02.2019 ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до Рахунку № VSK0056901 від 04.03.2019, наданого ТОВ «Арма Моторс», загальна сума відновлювального ремонту автомобіля «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , склала 119 407,30 грн.

Відповідно до страхового акту № А-3047/ЦО по Договору добровільного страхування наземного транспорту № ВВ-008-А/16/ЦО/Ю та розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування склав 115 040,39 грн. З вказаною сумою погодився вигодонабувач ТОВ «ФК «ПФБ Кредит», що підтверджується листом № 04/01-0223/19 від 13.03.2019 та вона була сплачена позивачем для проведення відновлювального ремонту ТОВ «Арма Моторс» згідно платіжного доручення № 34093 від 26.03.2019.

На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Hyundai Tucson», номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» № АМ/4895292, згідно з умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, складає 100 000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 вказані розміри страхової суми та франшизи під час розгляду справи не заперечувалися.

25.04.2019 позивачем на адресу ТДВ «Страхова компанія КИЇВ РЕ» направлено претензію А-3047/ЦО щодо відшкодування завданих збитків в розмірі 114 040,39 грн.

06.07.2021 ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулось до відповідача ОСОБА_1 з досудовою вимогою А-3047.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору про добровільне страхування, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 та його страховика про відшкодування витрат, пов`язаних зі страховою виплатою потерпілому.

Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями глави 67 ЦК України та Законом України «Про страхування».

Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. При цьому п. 36.6 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно звимогами ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується ; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із роз`яснень, викладених у п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи.

Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні (кредитора), тому, з урахуванням статті 515 ЦК України, суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Виконання страховиком обов`язку з виплати страхового відшкодування страхувальнику відповідно до умов договору добровільного страхування породжує у позивача право вимоги сплачених коштів із заподіювача шкоди у порядку суброгації (Постанова ВС у справі № 752/9026/16-ц від 06.02.2019 року).

Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача з вимогою про стягнення в порядку суброгації з відповідача ОСОБА_1 на його користь частини суми страхового відшкодування у розмірі 16 040,39 грн. за відрахуванням страхової суми згідно з полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та з урахуванням франшизи (115040,39 - 99000) сплаченого позивачем на користь потерпілого за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась з вини відповідача, отримавши таким чином право вимоги на відшкодування внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими та доведені належними, та допустимими доказами.

Оскільки до теперішнього часу у добровільному порядку вказана сума страхового відшкодування ОСОБА_1 не відшкодована, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 040,39 гривень.

При цьому суд враховує, що відповідачем розмір збитків, визначений у рахунках ТОВ "Арма Моторс", розрахунку страхового відшкодування, страховому акті по договору добровільного страхування від 28.09.2018, та на відшкодування яких позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 115040,39 грн. жодними доказами не спростовано, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру завданих збитків власнику транспортного засобу «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , під час судового розгляду відповідачем не заявлено.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що огляд пошкодженого колісного транспортного «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_2 , проводився без його участі, оскільки відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності вищевказаних розрахунків завданої шкоди. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом.

Щодо тверджень відповідача про штучне завищення позивачем витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, оскільки на думку ОСОБА_1 пошкоджені деталі могли бути замінені на деталі аналогічної зношеності, що значно зменшило би витрати на ремонт, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18.

Таким чином, коефіцієнт фізичного зносу застосовується лише для розрахунку суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а з винного водія підлягає стягненю різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.

З урахуванням того, що позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 частину сплаченого ним страхового відшкодування за договором добровільного страхування, яка становить різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування та страховою сумою за полісом обов`язкового страхування за вирахуванням суми франшизи, без урахування коефіцієнту зносу, заявлена до стягнення з відповідача ОСОБА_1 сума страхового відшкодування жодним чином не погіршує становище відповідача у порівнянні з тим, якби такий коефіцієнт зносу був розрахований страховиком за полісом обов`язкового страхування та не спростовує висновків суду про обгрунтованість вимог позивача до відповідача ОСОБА_1 у розмірі заявленої у позові суми.

У той же час, посилання відповідача як на підставу для відмови у стягненні з нього страхового відшкодування у визначеному позивачем розмірі на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є необґрунтованими, оскільки до заподіяної шкоди (збитків) законом віднесено як витрати, що особа вже зробила, так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Крім того, відповідач не оскаржував у судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування, а рішення ПрАТ "СК "Юнівес" про виплату страхового відшкодування у розмірі 115040,39 грн. не є предметом розгляду у цій справі.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц (провадження № 61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц (провадження № 61-34581св18), від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21).

Інші доводи відповідача, які наведені у відзиві, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2021 між позивачем та ФОП ОСОБА_4 було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 66/2021.

Відповідно до пункту 4.1. договору вартість правничої допомоги за цим договором складає 5 500,00 грн.

Згідно Акту № 66/2021 про прийому-передачі наданих послуг від 02.12.2021 вартість наданих послуг складає 5500,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу у розмірі 766,70 грн. = (5500,00 х 13,94%) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 316,44 грн. = (2270,00 х 13,94%).

Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ», про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 040 (шістнадцять тисяч сорок) гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ЮНІВЕС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) гривень 70 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 316 (триста шістнадцять) гривень 44 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ЮНІВЕС», код ЄДРПОУ - 32638319; місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72.

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія КИЇВ РЕ», ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 13-Б.

Суддя О.О.Тиха