Справа № 147/1522/23
Провадження № 2/147/392/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г. ,

із секретарем Прокопенко В. М.,

за участю:

прокурора Вітковської Л. Ф.,

представника третьої особи Скоцької А. Е.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі позивача Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2023 року до Тростянецького районного суду Вінницької області від керівника Гайсинської окружної прокуратури Гирби В. надійшла позовна заява в інтересах держави в особі позивача Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , з вимогою про витребування у ОСОБА_1 на користь Ободівської територіальної громади в особі Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області земельної ділянки площею 1,0000 га з кадастровим номером :01:002:0299, що розташована на території Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області.

Позов мотивований тим, що Гайсинською окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прогкуратуру», встановлено незаконне набуття у приватну власність земельної ділянки сільськогосподарського пизначення, розташованої на території Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області.

Установлено, що 13.09.2018 до ГУ Держегеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому вона просить надати їй дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка розташована на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району (нині Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області). Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-13702/15-18-СГ від 16.10.2018 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району (нині Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області), а після виготовлення документації із землеустрою (27.02.2019) ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держегеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,3141 га у влясність, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3460/15-19-СГ від 20.03.2019 громадянка ОСОБА_2 затверджено проєкт землеустрою та передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,3141 га, кадастровий номер :01:004:0363 із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району (нині Тростянецької селищної ради Гайсинського району вінницької області). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.04.2019.

Тобто, ОСОБА_2 реалізувала своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

12.12.2018 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому вона просить надати їй дозвіл на розробку проєкту із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 1,000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району вінницької області (нині Ободівської сільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області). Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.01.2019 №2-709/15-19-СГ ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею 1,000 га, що перебуває в користуванні відповідно до державного акта на праві постійного користування землею серія ВН №000009, зареєстровоного за №9 від 26.12.2000, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (нині Ободівської сільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області).

21.06.2019 після виготовлення документації із землеустрою, ОСОБА_2 звернулася з клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження проєкту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області (нині Оболівської сільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області. Згідно із наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-11340/15-19-СГ від 08.07.2019 «Про затвердження документації та надання земельної ділянки у власність» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району вінницької області (нині Ободівської сільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області) та передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,000 га, кадастровий номер :01:002:0299 із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.12.2019. Водночас, ОСОБА_2 , подаючи 21.06.2019 клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельнох ділянки для особистого селянського господарства, не повідомила ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що аналогічне клопотання вона подала 27.02.2019 на безоплатне набуття нею земельної ділянки вказаного цільового призначення на території Четвертиніської сільської ради Тростянецького (тепер Гайсинського) району Вінницької області. Таким чином, ОСОБА_2 повторно безкоштовно отримала у власність (у порядку приватизації) земельну ділянку площею 1,000 га для ведення особистого селянського господарства.

26.12.2019 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу №2314 земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299, укладеного між ОСОБА_2 від імені якої по довіреності, посвідченій 17.12.2019 приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Корчевською Т. І., діє ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На підставі зазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 відчужила земельну ділянку площею 1,0000 га з кадастровим номером :01:002:0299, яка розташована на території Цибулівської сільської ради Гайсинського (раніше Тростянецького) району Вінницької області на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299 є громадянин ОСОБА_1 .

Спірна земельна ділянка площею 1,000 га за кадастровим номером :01:002:0299 вибула із державної власності всупереч положенням статтей 116, 118 ЗК України, внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію двох земельних ділянок одного цільового призначення. ОСОБА_1 набув у власність вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини, не мала права її відчужувати, а тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь держави в комунальну власність Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Гайсинською окружною прокуратурою 13.07.2023 за №51-2613 вих-23 та 13.10.2023 за №51-3777вих-23 на адресу Ободівської сільської ради направлено повідомлення про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також надання інформації про вжиття заходів по витребуванню земельної ділянки. Відповідно до листів Ободівської сільської ради від 13.07.2023 за №927 та від 19.10.2023 №1565 встановлено, що заходи щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299 у комунальну власність, в тому числі в судовому порядку, не вживались. Ободівська сільська рада не заперечуватиме проти вжиття заходів представницького характеру з боку органів прокуратури у разі встановлення порушень вимог законодавства.

Оскільки Ободівською сільською радою будь-які заходи не вжито, таким чином, підтверджено підстави звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування.

З огляду на викладене прокурор просить витребувати у ОСОБА_1 на користь Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області в особі Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0299, площею 1,0000 га, розташовану на території Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області та стягнути з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору.

10 листопада 2023 року Тростянецьким районним судом Вінницької області постановлено ухвалу, якою: позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 30.11.2023. Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу подати відзив, відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третім особам письмові пояснення щодо позову.

16 листопада 2023 року від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких остання просить позов задовольнити в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 звертаючсь 25.06.2019 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження землевпорядної документації та надання земельної ділянки у власність (повторно), ввела орган виконавчої влади в оману, оскільки зазначила, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному цільовому призначенню не скористалась. Третя особа зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не мало змоги та не було зобов`язане здійснювати перевірку фактів подвійної приватизації земельних ділянок громадянами. Має місце факт подвійного набуття гр. ОСОБА_2 земельних ділянок у приватну власність із цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що є порушенням ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України.

30 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його присутності, позов визнав (а.с. 93-94).

У зв`язку із неявкою учасників, підготовче засідання відкладалося на 13.12.2023.

У підготовче засідання представник Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області не з`явився, натомість, 05.12.2023 надійшла заява №1810 від 04.12.2023 про розгляд справи без участі представника, зокрема позивач просить розглянути справу без участі представника та задовольнити повністю позов керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області (а.с. 98, 100).

Прокурор Вітковська Л. Ф. в підготовчому засіданні заявлений позов підтримала за обставин у ньому викладених. Просила задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, однак, як зазначалось вище 30.11.2023 направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, водночас висловився, що позов визнає.

Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги зазначила, що підтримує пояснення подані напередодні.

Третя особа ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, викликалась своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, із заявою про відкладення справи до суду не зверталась. Конверти адресовані судом третій особі за адресою проживання поверталися як невручені з відміткою поштового відділення зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Керуючись ч.3 ст.211 та п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі представника особи, в інтересах якої подано позов та без участі відповідача і представника третьої особи.

Вислухавши учасників справи, які прибули в підготовче засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що наказом начальника ГУ Держегеокадастру у Вінницькій області №2-13702/15-18-СГ від 16.10.2018 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_2 , на підставі її клопотання від 13.09.2018, надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,40 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03) (а.с. 24-25).

Наказом начальника ГУ Держегеокадастру у Вінницькій області №2-3460/15-19-СГ від 20.03.2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області та надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області площею 1,3141 га із кадастровим номером :01:004:0363 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03) (а.с.26-27).

Право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.04.2019, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №162913753 (а.с. 32).

В подальшому на підставі договору дарування земельної ділянки від 27.11.2019 ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_3 подарувала земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0363 ОСОБА_4 (а.с. 36-39). Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_4 27.11.2019 (а.с. 33).

12.12.2018 ОСОБА_2 повторно звернулася з клопотанням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області (а.с. 28).

Наказом начальника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.01.2019 №2-709/15-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» вирішено надати дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею, 1,0000 га, що перебуває в користуванні відповідно до державного акта на право постійного користування землею ВН №000009, зареєстрованого 26.12.2000 за №9, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03) (а.с. 29).

21.06.2019 ОСОБА_2 звернулася з клопотанням Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження технічної документації. В клопотанні ОСОБА_2 своїм підписом засвідчила факт невикористання в минулому права безоплатної приватизації земельної ділянки за даним цільовим призначенням (а.с. 30).

Наказом начальника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.07.2019 №2-11340/15-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області та надано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Цибулівської сільської ради Тростянецького (зараз Гайсинського) району Вінницької області, площею 1,0000 га із кадастровим номером :01:002:0299 для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення 01.03), припинивши право постійного користування даною ділянкою (а.с. 31).

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50080463 від 06.12.2019 право власності за ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2019 (а.с. 40).

На підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2019 укладеного між громадянкою ОСОБА_2 «Продавець», від імені якої по нотаріально посвідченій довіреністі діяв ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_1 «Покупець», земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0299 відчуджено ОСОБА_1 (а.с.44-47).

Право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.12.2019, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки №333155661 від 23.05.2023 (а.с. 41- 43).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Станом на 08.07.2019 розпорядником спірної земельної ділянки було Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області і вона перебувала у державній власності.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 3 ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч.1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (ч.1 ст.84 ЗК України).

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до положень ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до положень ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Визначений ст.118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог статтей 116, 121 ЗК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, Гайсинська окружна прокуратура Вінницької області просила витребувати у ОСОБА_1 на користь Ободівської територіальної громади в особі Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області земельну ділянку площею 1,0000 га (кадастровий номер :01:002:0299) для ведення особистого селянського господарства, що була передана у власність ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області 08.07.2019 №2-11340/15-19-СГ, посилаючись на те, що остання набула її у власність незаконно, повторно використавши своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність для даного виду використання.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений незаконно. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили. Щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

В той же час, як зазначалось вище, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексаційний номер витягу 162913753 від 10.04.2019) №31101260 від 05.04.2019, ОСОБА_2 , безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,3141 га кадастровий номер :01:004:0363 із земель сільськогосподарського призначення на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3460/15-19-СГ від 20.03.2019.

Отже, ОСОБА_2 на час отримання у власність спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299 уже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3460/15-19-СГ від 20.03.2019.

Відповідно до приписів ст. 318, 324 ЦК України, суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

За приписами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відтак, проаналізувавши викладені вище норми, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора стосовно порушення вимог законодавства при прийнятті ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наказу №2-11340/15-19-СГ від 08.07.2019 та, як наслідок, порушення виданням зазначеного наказу інтересів держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0299 площею 1,0000 га вибула з власності держави всупереч волі держави. Зокрема, спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - Українського народу, тоді як видача ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області наказу №2-11340/15-19-СГ від 08.07.2019 не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій відповідного органу державної влади по передачі цієї землі у власність.

26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299 (а.с. 44-47), відповідно до якого ОСОБА_2 від імені якої діяв її представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 відчужила (продала) цю земельну ділянку ОСОБА_1 . Відомості про вчинений правочин та перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 було внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 41-43).

Враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку набуто громадянкою ОСОБА_2 неправомірно та поза волею власника (держави), а у подальшому земельну ділянку було відчужено за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту прав Ободівської територіальної громади в особі Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, як органу який реалізує повноваження власника комунального майна, буде саме витребування такої ділянки.

Витребування спірної земельної ділянки із володіння відповідача відповідає критерію законності: здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Водночас, "суспільним", "публічним" інтересом звернення Прокурора з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача у даній справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі із державного власності у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та рівності усіх громадян на отримання такого права, а також захист суспільного інтересу загалом - права власності Українського народу на землю, шляхом відновлення правового порядку в частині поновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, а такий захід є пропорційним визначеним цілям - відновлення права власності Українського народу на землі сільськогосподарського призначення та рівність усіх громадян у праві на отримання такої землі у власність.

Щодо підстав для витребування спірного майна у добросовісного набувача.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет адекватності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на нерухомість.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати з урахуванням фактичних обставин конкретної справи.

Згідно з принципами диспозитивності та змагальності сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання зустрічного позову), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, а суд не розглядає не ініційовані сторонами питання (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частини перша - четверта статті 12, частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Якщо кінцевий набувач розпорядився процесуальними правами та не заявив зустрічний позов про надання належного відшкодування шкоди у зв`язку з вимогою про витребування майна, це не позбавляє його права заявити цей позов у разі ініціювання повернення майна власнику. Навіть у випадку повернення майна від кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Кінцевий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав майно, про відшкодування збитків на підставі статті 661ЦК України.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

З урахуванням встановлених у цій справі обставин вибуття спірної земельної ділянки з власності держави (наразі територіальної громади) поза її волею, порушення порядку набуття третьою особою ОСОБА_2 права приватної власності на землю, не урахування суспільного інтересу щодо розподілу землі на користь осіб, які мають першочергове право на отримання земельних ділянок, а також набуття права власності ОСОБА_1 на таку земельну ділянку на підставі оплатного цивільно-правового договору, суд дійшов висновку, що втручання у права останньго повною мірою відповідає як положенням статті 388 ЦК України, так і критеріям законності та пропорційності в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_1 не позбавлений права вимагати від особи, яка продала йому спірну земельну ділянку, повернення сплачених коштів за договором купівлі-продажу.

Тобто, ОСОБА_1 , із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до проміжного набувача, у якого він придбав земельну ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 591/6566/20-ц (провадження № 61-19528св21), від 25 липня 2022 року у справі № 278/607/17 (провадження № 61-2068св21).

В контексті оцінки пропорційності втручання держави у право власності ОСОБА_1 , на думку суду, відсутні підстави для висновку, що останній нестиме індивідуальний надмірний тягар.

Ураховуючи наведене, на переконання суду, застосований захід втручання у права ОСОБА_1 , з огляду на обставини вибуття спірної земельної ділянки з володіння територіальної громади, є виправданим та пропорційним поставленій меті.

Принагідно, суд, вважає за необхідне наголосити на наступному.

До суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З системного аналізу наведеного вище випливає, що на відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи, передбачені ст. 56 ЦПК України, повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень.

Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 56 ЦПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм, зокрема шляхом надання повідомлення прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Так Гайсинською окружною прокуратурою Вінницької області 13.07.2023 за №51-2613 вих-23 та 13.10.2023 за №51-3777вих-23 на адресу Ободівської сільської ради направлено повідомлення про виявлення факту порушення інтересів територіальної громади, а також надання інформації про вжиття заходів по витребуванню земельної ділянки.

У відповідь на вказані листи Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області листами від 13.07.2023 за №927 та від 19.10.2023 №1565 повідомила, що заходи щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0299 у комунальну власність, в тому числі в судовому порядку, не вживались. Ободівська сільська рада не заперечуватиме проти вжиття заходів представницького характеру з боку органів прокуратури у разі встановлення порушень вимог законодавства.

Отже, в контексті зазначених вище положень судової практики повідомлення Прокуратури про те, що Ободівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області за наявності відповідних підстав (наявності порушень земельного законодавства під час набуття права на земельні ділянки с/г призначення державної власності) самостійно не звернулись до суду з позовними заявами в інтересах держави - є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва Прокуратури у даній справі про витребування земельної ділянки відповідно до ст. 388 ЦК України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га (кадастровий номер :01:002:0299) із земель державної власності незаконно, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.07.2019 за № 2-11340/15-19-СГ, який прийнятий із порушенням вимог статей 116, 121 ЗК України.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2019 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , якому вказана земельна ділянка на даний час належить на праві власності.

Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, на підставі незаконного рішення державного органу, а ОСОБА_2 не маючи на це права, здійснила відчуження спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що відновлення права Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 .

Разом із тим, суд встановив, що у цьому конкретному випадку за обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423- IX від 28.04.2021 Розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено п.24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом (тобто з 27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Ободівська територіальна громада утворена відповідно до розпорядження КМУ №707-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області» шляхом об`єднання в тому числі Цибулівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Враховуючи вищевказані зміни до законодавства, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Цибулівка, є Ободівська сільська рада, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу.

Водночас аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У абзаці другому п. 4 постанови № 5 Пленуму «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 вересня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що згідно з частиною першою статті 61 ЦПК звільняє позивача лише від доведення цих обставин.

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, приведені вище обставини та наявні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки під час розгляду справи встановлено факт повторного безкоштованого отримання ОСОБА_2 у власність (у порядку приватизації) земельної ділянку для ведення особистого селянського господарства, як наслідок ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати, тому суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та необхідність витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 на користь держави.

Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті з відповідача на користь позивача варто стягнути 50 відсотків судового збору, а решту 50 відсотків судового збору, компенсувати за рахунок держави.

Керуючись, статтями 16, 317, 319, 328, 387, 388 ЦК України, статтями 116, 118, 121 ЗК України, статтями 2, 10, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 255, 256, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі позивача Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області в особі Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області () земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0299, площею 1,0000 га, розташовану на території Ободівської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури (отримувач коштів: Вінницька обласна прокуратура, , банк отримувача: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988) 50 відстоків сплаченого судового збору у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні.

Зобов`язати ГУДКСУ у Вінницькій області повернути Вінницькій обласній прокуратурі 50 відсотків судового збору у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №2405 від 01.11.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Гайсинськаї окружна прокуратура Вінницької області, код ЄДРПОУ - 02909909, адреса місцезнаходження вул. Волонтерів, 15 А, м. Гайсин, Вінницька область, 23700;

Позивач: Ободівська сільська рада Гайсинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ - 04326224, адреса місцезнаходження: вул. Ватутіна, 8, с. Ободівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24353;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, код ЄДРПОУ - 39767547, адреса місцезнаходження: вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, 21000;

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 18 грудня 2023 року.

Суддя О. Г. Борейко