РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023

м.Харків

Справа № 639/5230/23

провадження 2/639/2038/23

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерне товариство ( далі АО) «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» звернулось до суду у вересні 2023 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що згідно витягу з протоколу № 55 від 22.10.2013 р. ОСОБА_4 надано кімнату № НОМЕР_1 у зазначеному будинку по АДРЕСА_2 , який відноситься до гуртожитку АО «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря». У кімнаті зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які понад шести місяців без поважних причин не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується актами, кімнатою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують та мають заборгованість у розмірі 15 949,99 грн. Факт реєстрації відповідачів, як зазначає позивач, порушує його право на вільне розпорядження і користування житловим приміщенням, оскільки інші працівники підприємства не можуть отримати кімнату і зареєструватися за даною адресою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити , стверджував про не проживання відповідачів з 2023 року, додавши письмові пояснення сусідів та довідку про суму заборгованості за комунальними послугами. В подальшому подав клопотання про можливість розгляду справи за його відсутністю.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не сповістили, правом надання відзиву на позов не скористалися.

При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що АТ «Світло Шахтаря» є балансоутримувачем житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 ( а.с.19).

Згідно витягу з протоколу № 55 засідання профспілкового комітету ПАТ «Світло Шахтаря» від 22.10.2013 р. ОСОБА_5 , за її заявою, зареєстровано у гуртожитку по АДРЕСА_3 ,складом сім`ї, яка складається з чотирьох осіб. Протоколом засідання профспілкового комітету від 22.11.2017 р. внесені зміни у постанову профспілки про виділення кімнати 44 пл. 11,4 кв.м. у сімейному гуртожитку, змінивши прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією шлюбу ( а.с. 5-6).

ОСОБА_6 працювала в АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря»прибиральником, машиністом крана з січня 2012 року по липень 2019 року.

Як вбачається з довідки АТ «Світло Шахтаря» про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 02.08.2023 р., у кімнаті 44 зареєстровані з 13.11.2013 р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 2005 року народження-син, ОСОБА_3 , 2001 р. народження-донька . Чоловіка ОСОБА_2 знято з реєстрації ( а.с. 7-9).

За інформацією Реєстру територіальної громади м.Харкова від 14.09.2023 р., Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.09.2023 р. відповідач ОСОБА_3 , 2001 року народження на території Харківської області не зареєстрована ( а.с. 24-25).

На підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні позивачем надані відповідні акти від 20.02.2023, 22.05.2023, 30.07.2023. Комісією, яка складалась з головного інженера ЖРЕД, спеціаліста з управління технічним станом будівель та споруд ЖРЕД, зав.господарством гуртожитку, а також мешканців кімнат 43,49 і кімнати 46 встановлено, що на час відвідування кімната 44 була закрита, тривалий час в ній ніхто не проживає, квитанції на оплату комунальних послуг не отримували, поштова кореспонденція не надходила, документ про тимчасове не проживання у гуртожитку відсутні, місцезнаходження мешканців кімнати 44 невідомо ( а.с. 10-12).

Представником позивача надані суду письмові пояснення ОСОБА_7 , яка проживає в кімнаті 25 та ОСОБА_8 -мешканки кімнати АДРЕСА_4 про відсутність зареєстрованої в кімнаті 44 ОСОБА_6 з березня 2022 р. Даних про проживання або непроживання ОСОБА_2 пояснення не містять.

Довідкою АТ«Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» підтверджена заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з січня 2021 р. по серпень 2023 р. в загальній сумі 15949,99 грн. За цей період відповідачем ОСОБА_1 оплачено у червні 2021 р. 9635 грн., тобто нарахована заборгованість станом на час оплати, а також у жовтні 2021 р. -779 грн.

Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод).

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine,§ 41-42).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Частиною другою статті 128 ЖК України визначено, що жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71 ЖК України, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71,72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням(стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц , від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19 , від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17 , від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18.

Звертаючись з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря», констатувавши відсутність та непроживання відповідачів у спірному житлі, не зазначило початку відліку часу відсутності, період відсутності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належних та допустимих доказів того, що відповідачі без поважних причин більше ніж півроку не проживали у кімнаті № 44 суду не надано. В судовому засіданні представник позивача стверджувала, що відсутність відповідачів мала місце з 2023 року. У письмових поясненнях свідків початок часу відсутності відповідачів вказано- з березня 2022 року. Подані пояснення свідків не є достатніми доказами, оскільки свідки не були допитані в судовому засіданні щодо фактичних обставин справи.

Акт, складений позивачами разом із сусідами, щодо не проживання відповідачів у спірній квартирі не свідчить про наявність підстав для задоволення позову, адже такий акт міг підтвердити лише обставини на день його складання. Крім того, саме по собі не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Причини не проживання відповідачів у квартирі з цього акту встановити неможливо.

З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку , що позивачем не доведені позовні вимоги, тому у задоволенні позову АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» суд відмовляє.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- Акціонерне товариство «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» ( , м.Харків, вул.Світло Шахтаря, 4/6);

Відповідачі- ОСОБА_9 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 );

- ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 );

- ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Повне судове рішення складено 18.12.2023.

СУДДЯ -