Постанова

Іменем України

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 172/1026/21

провадження № 61-11136 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Позовна заява обґрунтована тим, що 22 липня 2018 року о 21 год 30 хв. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажний потяг скоїв наїзд на її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

23 липня 2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000227 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 21 серпня 2018 року кримінальне провадження було закрито.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 15 серпня 2018 року № 388/НЕ/1559/245, смерть ОСОБА_2 настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілісності життєво важливих органів. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження ОСОБА_2 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю.

Вказувала, що їй як матері загиблого, завдана моральна шкода, оскільки вона хворіє, живе на пенсію, син був її опорою, надав фізичну та фінансову допомогу. Втрата сина зруйнувала її нормальне життя і зробила її самотньою і беззахисною у похилому віці. Вона була близька із сином, вони разом проживали, постійно спілкувалися, отримували підтримку та допомагали один одному. Особливих страждань їй завдав той факт, що син загинув насильницькою смертю і був похований не у рідному селі, а у м. Дніпро, бо коштів на перевезення тіла сина у неї не було. Втрата сина є однозначно передчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 31 рік і будь-яких передумов до його смерті не було. Загиблий не був одружений та не мав дітей, а тому, втративши сина, вона втратила і можливість мати онуків.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року у складі судді Битяка І. Г. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено наявність заподіяної шкоди, однак не доведено наявність неправомірних (протиправних) дій відповідача, що є обов`язковою умовою для відшкодування моральної шкоди у даному випадку. Смертельне травмування ОСОБА_2 , яке мало місце 22 липня 2018 року на залізничній колії станції Дніпро-Головний, сталося через недбалість та необережність самого потерпілого; неправомірних дій машиністів потягу № 9204 в ході досудового розслідування кримінального провадження не встановлено, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що АТ «Українська залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки, несе цивільно-правову відповідальність. При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. Смерть потерпілого настала через його власну недбалість та необережне поводження на залізниці. При таких обставинах суд вважав за доцільне частково задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 100 000 грн, враховуючи фактичні обставини справи, характер, глибину, тривалість душевних страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2022 року АТ «Українська залізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року й залишити в силі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2022 року.

Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на не дослідження належним чином зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року касаційне провадження за касаційною скаргою у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 172/1026/21 із Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди; моральна шкода повинна доводитися та обґрунтовуватися належними доказами. Позивачкою не надано доказів спричинення їй моральної шкоди, не обґрунтовано та не доведено розмір такої шкоди.

Також заявник вказує, що наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача шкоди та негативними наслідками, які настали для особи, яка висуває вимогу про відшкодування шкоди, є обставиною, яка потребує встановлення судом під час розгляду справи, і такий зв`язок не може виникати чи існувати в силу прямої вказівки у законі (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України). Вважав, що за обставинами цієї справи судом не встановлено та позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями машиніста потягу, які призвели до ДТП, та шкодою, на виникнення якої позивачка посилається.

Судом першої інстанції надана належна правова оцінка доказам і обставинам справи та ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційні скарги

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права; оскаржуване судове рішення є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 липня 2018 року о 21 год 30 хв. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажний потяг скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 .

За даним фактом 23 липня 2018 року до ЄРДР внесено відомості за № 0000227 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП на станції № 1 Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Орлова В. В. від 21 серпня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000227 від 23 липня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення(а. с. 7-8).

У вказаній постанові слідчим встановлено, що 22 липня 2018 року о 21 год. 30 хв. на 4 колії залізничної станції Дніпро-Головний вантажним потягом смертельно травмовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За весь час слідування потягу № 9204 на дільниці «Верхівцеве-Нижньодніпровськ-Вузол» будь-яких сторонніх осіб помічено не було, екстрене гальмування не застосовувалося, по станції Дніпро-Головний вказаний потяг прослідував при швидкості 42 км/год на зелений сигнал локомотивного світлофора. Смертельне травмування ОСОБА_2 отримано внаслідок особистої недбалості та необережного поводження на залізниці, а в діях працівників залізничного транспорту - машиністів потягу № 9204 відсутні ознаки складу злочину, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України.

Згідно з висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 15 серпня 2018 року № 388/НЕ/1559/245, смерть ОСОБА_2 настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілісності життєво важливих органів. Всі виявлені при експертизі тілесні ушкодження знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті (а. с. 9-14). Довідкою про причину смерті від 29 жовтня 2018 року № 388/Н, підтверджено, що пішохід ОСОБА_2 був травмований при зіткненні з потягом (а. с. 15).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Українська залізниця» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд апеляційної інстанції встановив, що причиною загибелі ОСОБА_2 є потрапляння під потяг внаслідок його особистої недбалості та необережного поводження на залізниці, вірно зробив висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

Матеріали справи не містять, а судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Факт загибелі ОСОБА_2 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням допущеної особистої недбалості та необережного поводження на залізниці самим потерпілим, суд апеляційної інстанції визначив позивачу розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Верховний Суд вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки судом апеляційної інстанції у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, оскільки врахував фактичні обставини конкретної справи, а саме факт особистої недбалості та необережності потерпілого, його поведінку, а також характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, апеляційним судом проведена належна правова оцінка доказів.

Таким чином, оскаржуване судове рішення апеляційного суду у межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович