Справа № 539/5383/23
Провадження № 2/539/1213/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Просіної Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк») про повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення коштів у сумі 30066,13 грн., стягнутих за виконавчим написом нотаріуса. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з позивача за виконавчим написом нотаріуса було стягнуто приватним виконавцем на користь відповідача 30066,13 грн. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області №539/3797/22 від 12.01.2023 року виконавчий напис нотаріуса № 5620 від 12.02.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Вищевказане рішення набрало законної сили. Таким чином, кредитне зобов`язання припинило свою дію. Отже, отримані кошти підлягають поверненню позивачу.

15.11.2023 року ухвалою суду роз`єднано позовні вимоги в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про повернення коштів, стягнутих за недійсними виконавчими написами, у самостійні провадження. З даної справи виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (АТ «Альфа-банк») про повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом.

17.11.2023 року ухвалою суду було прийнято до розгляду виділену цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк») про повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом.

Відповідно до відзиву на позовну заяву представника відповідача, відповідач не згоден з даними позовними вимогами, посилаючись на те, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не свідчить про припинення кредитного зобов`язання. Кредитний договір недійсним не визнавався, зобов`язання перед Кредитором ОСОБА_1 не виконала, а тому воно не є припиненим та підлягає виконанню. Заборгованість існує, вона не є погашеною. Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про фактичне перерахування утриманих коштів відповідачу на підставі оспорюваного виконавчого напису.

Відповідно до відповіді на відзив, наданого до суду позивачем ОСОБА_1 , зазначає, що судовий акт про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. У такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Окрім того, жодного доказу на спростування факту отримання коштів, за недійсним виконавчим написом, відповідачем не надано.

У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2023 року в справі №539/3797/22 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 3-я особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5620 від 12 лютого 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, щодо стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 30661 грн. 25 коп (а.с.5 з.б.).

Відповідно до виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 12.02.2023 року за реєстровано в реєстрі №5620, з ОСОБА_1 звернуто стягнення заборгованість за кредитним договором №631146073 від 12.04.2019 року. Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-банк» складає 30661,25 грн (а.с.8).

На виконанні в приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталії Володимирівни перебувало зведене виконавче провадження № 61665052, яке відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. №4072 від 14.03.2020 та виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. №5620 від 12.02.2020. В рамках зазначеного виконавчого провадження з ОСОБА_1 було примусово стягнуто на користь АТ «Альфа-банк» кошти у розмірі 30661,25 грн, що підтверджується квитанцією про переказ готівки №57740186 від 20 серпня 2021 року, призначення платежу -погашення боргу ВП №61665052 (а.с.10-11, 12).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 1212 ЦК України закріплено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового рішення правова підстава вважається такою, що відпала.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року справа № 201/6498/20.

Також Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 року по справі № 206/2212/18 зазначив, що аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Оскільки під час виконання приватним виконавцем виконавчого напису нотаріуса з позивача утримано грошові кошти у розмірі 30661,25 грн, зазначені грошові кошти є безпідставно набутим майном та підлягають поверненню позивачу. (а.с.12)

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Окрім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з АТ «Альфа-банк» суму в розмірі 30 066,13 грн., проте відповідно поданих документів до позову сума, яка стягнута з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-банк» становить 30661,25 грн.

Позивач не з`явилася в судове засідання та не звернулася з заявою про уточнення позовних вимог, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог в частині визначення розміру стягнення іншого ніж вказаного в прохальній частині позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису були відсутні, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти, як безпідставно набуті, в розмірі 30 066,13 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., який стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк») про повернення коштів, стягнутих за недійсним виконавчим написом задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк») на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в сумі 30066 (тридцять тисяч шістдесят шість) грн 13 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк») на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» (АТ «Альфа-банк»), , юридична адреса: вул.Велика Васильківська, буд.100, м.Київ.

Суддя Я.В.Просіна