Справа № 466/6078/13-ц
Провадження № 2/466/6/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Хомляк О.П.

учасники справи: керівник Галицької окружної прокуратури м. Львова

позивач Львівська обласна державна адміністрація

позивач Державне агентство лісових ресурсів

позивач Львівська міська рада

відповідач ОСОБА_1

третя особа ОСОБА_2

третя особа Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого

Радянського Союзу

третя особа: Представництво Американського Об`єднання

Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу

представник Галицької окружної прокуратури м. Львова - Мельник Н.В.

представники Львівської обласної державної адміністрації Смотрич Д.В.

представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Саламаха Н.В.

представники Львівської міської ради - Барда Ю.М.. Наумець А.Г., Пилип`як Х.І.

представник Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу - Шейхет Мейлах Гершович

представник Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу - Шейхет Мейлах Гершович

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів, Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третіх осіб - ОСОБА_2 , Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу про витребування майна від добросовісного набувача та зобов`язання повернути її в розпорядження держави в особі Львівської обласної державної адміністрації,

у с т а н о в и в:

27.01.2012 року прокуратурою Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів, Львівської міської ради подано до Шевченківського районного суду м.Львова позов до ОСОБА_2 , Брюховицької селищної ради, ТзОВ «Новобуддизайн», треті особи Управління Держкомзему у м. Львів, приватний нотаріус ЛМНО Стефанюк О.І., приватний нотаріус ЛМНО Урумова Ж.М., про витребування майна від добросовісних набувачів, в якому просили:

- поновити строк звернення до суду;

- скасувати рішення Брюховицьккої селищно ради № 618 від 23.10.2008 року «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 року № 8676, укладений між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ «Новобуддизайн».

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 10400, укладений між ТзОВ «Новобуддизайн» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в частині передачі у власність ОСОБА_3 8275/18000 частин земельної ділянки загальною площею 0,7931 га, кадастровий номер :04:003:0062, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 2196, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в частині передачі у власність ОСОБА_2 1503/7931 ідеальних часток земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0062, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 10.07.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 2742, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

- визнати нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 06.08.2009 року серії ЯЖ № 580878;

- витребувати в ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1503 га, кадастровий номер :04:003:0071 Державний акт серії ЯЖ № 580878, та зобов`язати повернути спірну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

В обґрунтування позовних вимог прокурор покликається на те, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння держави на підставі рішень Брюховицької селищної ради № 245 від 11.03.2004 року та № 263 від 18.03.2004 року, які скасовані рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.02.2005 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року (2-3327/03) зобов`язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТзОВ «Новобуддизайн» земельної ділянки площею 8,8643 га в АДРЕСА_1 , яку орендувало дане товариство.

На виконання цього рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №618 від 23.10.2008 року.

На підставі зазначеного рішення між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ «Новобуддизайн» укладено договір купівлі-продажу від 05.11.2008 року, реєстровий номер 8676, земельної ділянки площею 8.8643 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: 1,8 га для житлового будівництва, 7,0643 га для будівництва об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру.

В подальшому ТзОВ «Новобуддизайн» відчужило земельну ділянку площею 1,8 га для житлового будівництва (кадастровий номер :04:003:1605) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, укладеного з покупцями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Згідно цього договору у власність ОСОБА_3 перейшла земельна ділянка площею 0,7931 га та земельна ділянка площею 0,0344 га.

11.06.2009 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку площею 0,7931 га (кадастровий номер :04:003:0062)наступним особам: ОСОБА_7 1503/7931 ідеальних часток; ОСОБА_2 - 1503/7931 ідеальних часток, ОСОБА_8 - 1503/7931 ідеальних часток, ОСОБА_9 - 1501/7931 ідеальних часток, ОСОБА_10 1501/7931 ідеальних часток, ОСОБА_11 - 420/7931 ідеальних часток.

В подальшому 20.07.2009 року ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 уклали між собою договір про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності. На підставі вищевказаних договорів ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0071 площею 0,1503 га, Державний акт серії ЯЖ № 580878.

Натомість, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2010 року скасовано рішення цього ж суду від 15.11.2004 року за наслідками його перегляду за нововиявленим обставинами.

За таких обставин, прокурор вважає, що спірна земельна ділянка підлягає витребуванню на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, а тому вирішив звернутись в суд.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2012 року вищевказаний позов прокурора Шевченківського району м. Львова було задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2013 року було частково задоволено апеляційну скаргу Брюховицької селищної ради та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2012 року в частині задоволення вимог про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10400, укладеного між ТзОВ «Новобуддизайн» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в частині передачі у власність ОСОБА_3 8275/18000 частин земельної ділянки загальною площею 0,7931 га, кадастровий номер :04:003:0062, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2196, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в частині передачі у власність ОСОБА_2 1503/7931 ідеальних часток земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0062, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним договору поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, від 10.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2742, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_2 06.08.2009 року серії ЯЖ № 580878 скасовано і в цій частині вимог в позові прокурора відмовлено.

17 липня 2013 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було задоволено касаційні скарги ОСОБА_12 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2012 року і рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2013 року в зазначені справі були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судового засідання суду Шевченківського районного суду м. Львова від 27.05.2014 року до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу та Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу на підставі поданих ними заяв.

В судовому засіданні 27.04.2017 року від прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 (правонаступника прокуратури Шевченківського районну м. Львова) Мельника Н.В. надійшло клопотання про залучення в цій справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 , яка є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0071 на підставі договору-купівлі продажу від 26.10.2009 року, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2651, про що прокурору Мельник Н.В. стало відомо 27.04.2017 року при підготовці до судового засідання.

30.05.2017 року Львівською місцевою прокуратурою № 2 подано до суду заяву в порядку ст. 33 ЦПК України, в якій прокурор просив суд залучити в якості співвідповідача ОСОБА_1 та витребувати від неї земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0071 і зобов`язати повернути її в розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України шляхом реєстрації права власності на неї за Кабінетом Міністрів України.

20 грудня 2018 року керівник Львівської місцевої прокуратури № 2 Янчишин С.В. подав до суду клопотання (в порядку ст. ст. 49, 257 ЦПК України), в якому ряд раніше заявлених позовних вимог просив залишити без розгляду та ухвалити рішення, яким витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1503 га, кадастровий номер :04:003:0071, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та зобов`язати повернути спірну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.05.2019 року позовні вимоги в частині скасування рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року (2-3327/04), визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008, зареєстрованого в реєстрі за №8676, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 зареєстрованого в реєстрі за №10400, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.06.2009, зареєстрованого в реєстрі за №2196, визнання недійсним договору поділу земельної ділянки, що є спільною часткової власності від 10.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2742, скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 серії ЯЖ №580878 від 06.08.2009 року - залишено без розгляду на підставі поданої прокурором заяви (клопотання) від 20 грудня 2018 року. Також вказаною ухвалою виключено з числа відповідачів ОСОБА_2 та Брюховицьку селищну раду, та залучено їх до участі в справі в якості третіх осіб; виключено з числа третіх осіб приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стефанюка О.І., приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Урумову Ж.М. та ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06.04.2021 року Львівську місцеву прокуратуру № 2 замінено на Галицьку окружну прокуратуру міста Львова Львівської області

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.05.2023 року позивача - Кабінет Міністрів України замінено на Львівську обласну державну адміністрацію.

В судовому засіданні прокурор Мельник Н.В. позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в заяві керівника прокуратури та клопотання і заявах про уточнення вимог. При цьому, прокурор Мельник Н.В. зазначив про те, що звернення до суду відбулося в межах строку позовної давності.

Представник позивача Львівська обласна державна адміністрація Смотрич Д.В., позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася. Подала відзив на позов та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Саламаха Н.В.. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку та на пропуск строку позовної давності. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третіх осіб - Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу та Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу Шейхет Мейлах Гершович, підтримав позовні вимоги прокурора, просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що Брюховицька селищна рада при розпорядженні спірною земельною ділянкою не виконала вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не провела обстеження цієї земельної ділянки, на якій можуть знаходитися поховання євреїв. Внаслідок цього просив позов задовольнити.

Представники позивача Львівської міської ради Наумець А.Г. та Пилип`як Х.І. позов прокурора підтримали, просили його задовольнити, надав пояснення, аналогічні змісту позову.

Інші особи в судове засідання не з`явились, пояснень суду не надали, внаслідок чого суд ухвалив проводити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу,з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Рішеннями Брюховицької селищної ради № 245 від 11.03.2004 року та № 263 від 18.03.2004 року вилучено земельні ділянки, ліси 1 групи в кварталі 44 Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га та віднесено їх до земель селища рекреаційного призначення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року визнано неправомірними та скасовано рішення Брюховицької селищної ради № 245 від 11.03.2004 року та № 263 від 18.03.2004 року. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційого суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою Верховного Суду від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.10.2009 року.

В той же час, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року зобов`язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТзОВ «Новобуддизайн» земельної ділянки площею 8,8643 га в АДРЕСА_1 , та укласти з товариством договір купівлі-продажу, яке виконане в межах виконавчого провадження шляхом прийняття Брюховицькою селищною радою рішення № 618 від 23.10.2008 року.

05.11.2008 року між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ «Новобуддизайн» на виконання рішення Брюховицької селищної ради № 618 від 23.10.2008 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 8,8643 га в смт. Брюховичі, район вулиці Ряснянської, з яких: 1,8 га для житлового будівництва, 7,0643 га для будівництва об`єктів дошкільного спортивно-навчального центру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж.М. та зареєстрований в реєстрі за № 8076.

25.12.2008 року земельна ділянка площею 1,8 га кадастровий номер :04:003:1605 відчужена ТзОВ «Новобуддизайн» на підставі договору купівлі-продажу з одночасним поділом її в натурі, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міськоо нотаріального округу Урумовою Ж.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 10400, ОСОБА_3 , ОСОБА_13 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Згідно цього договору ОСОБА_3 придбав 8275/18000 ідеальних частин земельної ділянки кадастровий номер :04:003:1605, яка відноситься до земель житлової забудови і громадського призначення та надана для громадсько-житлового будівництва, площею 1,8 га.

11.06.2009 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та покупцями ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для громадсько-житлового будівництва площею 0,7931 га в АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міськоо нотаріального округу Стефанюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2196. На підставі вказаного договору ОСОБА_14 придбав 1503/7931 ідеальних частин відчужуваної ОСОБА_3 земельної ділянки.

10.07.2009 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 укладено договір про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2742. Згідно вказаного договору ОСОБА_14 виділяється земельна ділянка площею 0,1503 га.

Внаслідок цього, ОСОБА_14 отримав Державний акт серії ЯЖ № 580878 від 06.06.2009 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0071 площею 0,1503 га, цільове призначення землі громадсько-житлової забудови.

26.10.2009 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0071 площею 0,1503 га, цільове призначення землі громадсько-житлової забудови. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2651. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.10.2009 року № 2511121 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня інформація про заборони та арешти щодо земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0071. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 2511466 від 26.10.2009 року, відсутня будь-яка інформація про обтяження щодо ОСОБА_14 .

На Державному акті серії ЯЖ № 580878 від 06.06.2009 року на право власності на земельну ділянку приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І. проставлено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку від ОСОБА_14 до ОСОБА_1 .

Відомості про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1 внесено в Поземельну книгу 26.05.2010 року за реєстровим номером 71001. В електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 зареєстровано 13.03.2012 року.

Проте, 15.06.2010 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області винесено ухвалу про скасування рішення цього ж суду від 19.04.2011 року про зобов`язання Брюховицької селищної ради укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки з ТзОВ «Новобуддизайн» при перегляді цього рішення за нововиявленими обстави нами.

Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради № 166 від 17.03.2011 року «Про затвердження містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки та дозвіл на проектування та будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 » на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.02.2011 року у справі № 2а-228/2011, затверджено містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки та дозволено гр. ОСОБА_1 проектування та будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

13.03.2012 року відомості про земельну ділянку кадастровий номер :04:003:0071 внесені в Реєстр права власності на нерухоме майно при реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва на цій земельній ділянці.

27.12.2012 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» складено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_2 .

Тобто, на момент подання в січні 2012 року прокурором заяви в порядку ст.ст. 31, 33, 126 ЦПК України ( в чинній на той час редакції) про витребування земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0071 від ОСОБА_2 власником такої земельної ділянки вже була ОСОБА_1

04.07.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0071 з цільовим призначенням громадсько-житлове будівництво, площею 0,1503 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.07.2013 року, індексний номер 6265289 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2013 року № 6265617.

Згідно висновку судового експерта Заяць І.Г. № 26/10-18а від 30.11.2018 року земельна ділянка площею 0,1503 га по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_15 на праві приватної власності, станом на час дослідження використовується, як земельна ділянка для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку садибного типу, цільове призначення не змінилось. Будівництво будинку на цій земельній ділянці відповідає державним нормам і правилам, а новозбудований будинок відповідає державним будівельним, санітарним та протипожежним нормам і правилам. Повернення земельної ділянки в попередній стан, тобто, ліс 1 групи, саном на час дослідження є неможливим у зв`язку з тим, що на цій земельній ділянці у відповідності до діючих норм і правил збудований індивідуальний житловий будинок площею 335,80 кв.м., ділянка знаходиться в житловому кварталі, через який проходять інженерні комунікації, їздить транспорт.

Натомість, вимога до ОСОБА_15 про витребування від неї спірної земельної ділянки заявлена прокурором в межах цієї справи 27.04.2017 року.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 Лісового кодексу України, надалі ЛК України). Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі (частина четверта статті 1 ЛК України). Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

Відповідно до статей 317 і 319 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ст. 153 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Виходячи з положень ст.13 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносини) до повноважень Кабінету Міністрів України в сфері земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.9 ст.149 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст.150 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року в справі №183/1617/16 звертала увагу, що повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення. У спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).

Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Брюховицька селищна рада не мала права на розпорядження землями лісового фонду, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року, залишеним без змін без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою Верховного Суду від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.10.2009 року, яким визнано неправомірними та скасовано рішення Брюховицької селищної ради № 245 від 11.03.2004 року та № 263 від 18.03.2004 року.

Разом з тим, враховуючи те, що на момент набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_15 не знала і не могла знати про те, що купує в ОСОБА_2 земельну ділянку на підставі договору від 26.10.2009 року, якою ще в 2004 році неправомірно розпорядилася Брюховицька селищна рада, суд приходить до висновку, що ОСОБА_15 є добросовісним набувачем цієї земельної ділянки, що визнається прокурором та позивачем у справі.

В той же час, суд не може погодитися з доводами представника третіх осіб - про те, що спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на користь держави через те, що на ній знаходяться залишки єврейських поховань для проведення обстежень та досліджень цієї земельної ділянки. Суд звертає увагу на те, що такі обставини не входили в предмет позову, а докази, які б підтверджували наявність будь-яких поховань саме на спірній земельній ділянці в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази включення спірної земельної ділянки до Державного реєстру нерухомих пам`яток з моменту виникнення спірних правовідносин і на момент ухвалення рішення у справі. Більше того, вирішення такого питання направлено на доопрацювання.

В наданих ОСОБА_15 містобудівних умовах і обмеженнях забудови спірної земельної ділянки не встановлено жодних зобов`язань щодо проведення дослідження цієї земельної ділянки на предмет встановлення наявності на ній будь-яких поховань.

Згідно експертного висновку щодо наявності (відсутності) об`єктів археологічної спадщини № 002-14-ЛО від 28.03.2013 року, складеного Інститутом археології Національної академії наук на території об`єкта експертизи квартал житлової забудови в районі вул. Ряснянська-Незалежності України в смт. Брюховичі під час поверхневого обстеження та розвідкового шурфування не виявлено об`єктів культурної спадщини (решток давнього культурного шару, стаціонарних археологічних об`єктів. Рухомих артефактів, остеологічних та антропологічних решток).

Водночас, як встановлено судом, подані представником третіх осіб Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу Шейхетом Мейлахом Гершовичем докази на підтвердження наявності ймовірних поховань на спірній земельній ділянці стосуються АДРЕСА_3 , яка вільна від забудови та засаджена лісом, а, отже, не стосуються земельної ділянки ОСОБА_15 на АДРЕСА_1 , на якій з 2011 року велося будівництво індивідуального садибного будинку. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що під час проведення будівельних робіт на спірній земельній ділянці були виявлені будь-які поховання.

Внаслідок цього, доводи представника третіх осіб Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, Представництва Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому відхиляються судом.

В той же час, в межах вказаної справи відповідачем ОСОБА_1 , заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності.

Розглянувши подану відповідачем заяву, заперечення прокурора на цю заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому, доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (постанова Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постанова Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 390/46/21).

Разом з тим, згідно із ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Виходячи зі змісту ст. ст. 256 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Вказана позиція неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду та є незмінною.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 171/1145/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застсоування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ) вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and others v. The United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; Zolotas v. Greece (№ 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У рішенні ЄСПЛ від 09 жовтня 2018 року у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України», заява № 5876/15, суд зауважив, що «питання наявності «суспільного інтересу» у втручанні тісно пов`язане з пропорційністю втручання, тому суд розглянув його у контексті пропорційності (див., рішення у справі «Волчкова та Міронов проти росії» (Volchkova and Mironov v. Russia), заяви № 45668/05 та № 2292/06, пункт 114, від 28 березня 2017 року).

На підставі наведених законодавчих положень, враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог, заявлених прокурором в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 у зв`язку з наступним.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 придбала спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2009 року, укладеного з ОСОБА_2 . Жодних перешкод в укладенні такого договору при його підписанні та нотаріальному посвідченні виявлено не було. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 зареєстровано в Поземельній книзі 26.05.2010 року за реєстровим номером 71001, а 13.03.2012 року зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також 04.07.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 на земельній ділянці кадастровий номер :04:003:0071 з цільовим призначенням громадсько-житлове будівництво, площею 0,1503 га.

Таким чином, державою в особі уповноважених органів 26.05.2010 року підтверджено право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 шляхом реєстрації такого права в Поземельній книзі, 13.03.2012 року підтверджено право власності шляхом внесення відомостей про нього в Реєстр прав власності на нерухоме майно, а 04.07.2013 року шляхом реєстрації права власності на житловий будинок, розміщений на спірній земельній ділянці.

Натомість, вимога до ОСОБА_1 заявлена прокурором лише 27.04.2017 року, тобто через 6 років і 11 місяців після внесення відомостей про придбання нею земельної ділянки в Поземельну книгу.

Однак, на момент подання позову ОСОБА_1 , будучи вже власником спірної земельної ділянки, відомості про що були внесені в Поземельну книгу, не була залучена до справи, в первинному позові вимоги до неї не заявлялись.

При цьому, згідно поданої прокурором заяви про залучення ОСОБА_1 в якості відповідача до такої заяви додано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості д Державного земельного кадастру, які підтверджують набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку 26.10.2009 року, внесення відомостей про це в Поземельну книгу 26.05.2010 року, реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстрацію права власності на будинок.

Доказів неможливості отримання таких відомостей на момент пред`явлення первинного позову ні прокурором, ні позивачем до суду не надано.

Більше того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ в редакції, чинній на момент подання прокуратурою Шевченківського районного суду м. Львова первинної позовної заяви від 27.01.2012 року, при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну таємницю або конфіденційну інформацію. Письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов`язаних з перевіркою.

Згідно п. 1 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1021 від 09.09.2009 року, який діяв до 01.01.2013 року, відомості про земельну ділянку, обмеження на використання земельної ділянки, суб`єктів прав на земельну ділянку та правовстановлюючі документи, а також дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її цільове призначення, склад земельних угідь містилися в Поземельній книзі, яка є власністю держави.

У відповідності до п.п. 7-9 Порядку ведення Поземельної книги Поземельна книга в електронному вигляді ведеться у складі автоматизованої системи та формується на підставі даних обмінного файла та електронних (цифрових) зображень документів, отриманих від територіальних органів Держземагентства. До Поземельної книги в електронному вигляді додається електронне (цифрове) зображення документів, які стали підставою для внесення відомостей до (надання відомостей з) неї, державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою. Поземельна книга в паперовому вигляді складається з аркушів, які формуються з використанням автоматизованої системи. До Поземельної книги в паперовому вигляді додаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до (надання відомостей з) неї. В п. 14 цього Порядку встановлено, що у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку.

Згідно п. 45 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 року в редакції, яка діяла до 01.01.2013 року, державний реєстратор у випадках, установлених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , надає інформацію з Державного реєстру прав у формі витягу, інформаційної довідки, виписки відповідно до вимог, установлених Порядком надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703. В п. 50 цього Порядку встановлено, що у Державному реєстрі прав передбачено формування таких інформаційних довідок: інформаційна довідка, яка надається щодо запитуваного суб`єкта; інформаційна довідка, яка надається щодо запитуваного об`єкта нерухомого майна. Аналогічне положення збереглося й після викладення Порядку в новій редакції від 01.01.2013 року.

Відповідно до п. 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.2002 року, який діяв до 01.01.2013 року, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.7.1.2. цього Тимчасового положення інформаційну довідку з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ мають право отримувати суди, органи місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи державної податкової служби, державні виконавці, нотаріуси, органи Служби безпеки України та інші органи державної влади (посадові особи), якщо запит зроблено у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який діє з 01.01.2013 року, інформаційну довідку з Державного реєстру прав на підставі письмового запиту мають право отримувати суд, органи місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи державної податкової служби, органи Служби безпеки України та інші органи державної влади (посадові особи), якщо запит зроблено у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом. Згідно ч. 4 ст. 29 цього Закону суд, органи місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи державної податкової служби, органи Служби безпеки України та інші органи державної влади (посадові особи) звільняються від плати за отримання інформаційної довідки з Державного реєстру прав.

Такий чином, проаналізувавши наведені нормативні положення, суд приходить до висновку, що на момент подання первинного позову і до 27.04.2017 року прокурор міг та повинен був знати про наявність зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_15 , оскільки такі відомості містилися у відповідних реєстрах та були відкритими і доступними для прокурора.

Внаслідок цього, доводи прокурора про те, що про зміну власника спірної земельної ділянки він дізнався лише в 2017 році не спростовують доводів ОСОБА_1 про пропуск прокурором позовної давності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що прокурором було подано позов про визнання недійсними рішень Брюховицької селищної ради про вилучення земельних ділянок лісів 1 групи ще в 2004 році, за результатами розгляду яких позов прокурора було задоволено.

Однак, тривале невчинення дій щодо повернення таких земель у розпорядження держави призвело до того, що спірна земельна ділянка безперешкодно перейшла у власність ОСОБА_1 та на ній у встановленому законом порядку, з дотриманням вимог державних будівельних, протипожежних та санітарних норм збудовано житловий будинок.

Суд зауважує, що сторони у справі не заперечували, що законність права власності ОСОБА_1 була належним чином перевірена та підтверджена органами державної реєстрації. У зв`язку з цим, помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо у разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи (див. рішення у справі «Томіна та інші проти росії» (Tomina and Others v. russia), заява № 20578/08 та 19 інших заяв, пункт 39, від 01 грудня 2016 року)»

За таких обставин, застосування судом наслідків спливу позовної давності забезпечить юридичну визначеність і остаточність в спірних правовідносинах та недопустимість оцінки правовідносин, які з плином часу змінились настільки, що повернення до первинного становища є неможливим.

Що ж стосується доводів прокурора, викладених у запереченнях на заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності про те, що позовна давність до вимог про витребування майна не застосовується суд зазначає наступне.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що володіння приватними особами земельними ділянками лісогосподарського призначення цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві приватної власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.012023 року у справі № 488/2807/17 сформувала висновок про те, що витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з володіння кінцевої набувачки треба розглядати як віндикаційний позов, заявлений на підставі статтей 387-388 ЦК України власником з метою введення його у володіння цією ділянкою, тобто з метою внесення запису (відомостей) про державну реєстрацію за власником права власності на відповідну ділянку («книжкове володіння»). Подібний висновок є також у постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

В постанові Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 363/1266/18 сформовано висновок про те, що на віндикаційні позови держави та територіальних громад поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктам и вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Зміна правовідносин, які стали остаточними або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.

Від наведених висновків Верховний Суд не відступав, що додатково підтверджується ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі № 369/473/15-ц, якою підтверджено існування усталеної судової практики з перелічених вище питань.

Таким чином, до позовних вимог про витребування земель лісогосподарського призначення може бути застосовано наслідки спливу строку позовної давності, а тому доводи прокурора в цій частині відхиляються, як необґрунтовані.

Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч.6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 76 УЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Враховуючи те, що державі в особі прокуратури ще в 2004 році було відомо про те, що неправомірно вилучені Брюховицькою селищною радою землі з володіння держави, в 2010 році прокурором подано до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду про зобов`язання Брюховицької селищної ради укласти договір купівлі-продажу вилученої земельної ділянки з ТзОВ «Новобуддизайн», що свідчить про обізнаність із переходом спірних земель до третіх осіб, а в 2012 році подано первинний позов про витребування спірної земельної ділянки до неналежного відповідача, натомість, вимога до належного відповідача пред`явлена лише 27.04.2017 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в позові внаслідок спливу строку позовної давності.

Враховуючи положення п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову керівника Галицької окружної прокуратури м. Львова в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів, Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу, Представництво Американського Об`єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу про витребування земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0071 та зобов`язання повернути її в розпорядження держави в особі Львівської обласної державної адміністрації - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк