УХВАЛА

про відмову в забезпеченні доказів

13.12.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особі - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Стражник Тетяна Олексіївна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом, в якому просить поновити строк для оскарження заповіту, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на 35/100 частин будинку АДРЕСА_1 , складений на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 11.11.1992 року, зареєстрований в реєстрі за №2-5530, з моменту його укладення.

Одночасно з позовом позивач подала заяву про забезпечення доказів, в якій просить забезпечити докази по справі шляхом витребування оригіналів документів або завірених належним чином їх копій:

- з Житомирського обласного державного нотаріального архіва спадкову справу №159/2013, заведену щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; оригінал заповіту ОСОБА_6 , посвідченого Другою Житомирською дежавною нотаріальною конторою 11.11.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за 12-5530; свідоцтво про право на спадщину за заповітом; докази правомірності посвідчення зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі, на підставі яких правовстановлюючих документів було видано зазначене свідоцтво; копію акту оцінки частини будинку;

- у ОСОБА_2 оригінал заповіту ОСОБА_6 на 35/100 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 11.11.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-5530; свідоцтво про право на спадщину за заповітом; докази правомірності посвідчення зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі, на підставі яких правовстановлюючих документів було видано зазначене свідоцтво; копію акту оцінки частини будинку.

- в приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. завірені належним чином копії заповіту ОСОБА_6 на 35/100 частин будинку за вказаною адресою, посвідченого Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 11.11.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-5530; свідоцтво про право на спадщину за заповітом; докази правомірності посвідчення зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі, на підставі яких правовстановлюючих документів було видано зазначене свідоцтво; копію акту оцінки частини будинку.

В обґрунтування заяви про забезпечення доказів заявник вказала, що частина спірного житлового будинку відчужена незаконно, відповідач на протязі тривалого часу займається численними фальсифікаціями письмових доказів, тому існує вірогідність знищення доказів, їх фальсифікації.

Заява про забезпечення доказів обґрунтована тим, що докази, які просить витребувати позивач, мають значення для встановлення всіх обставин даної справи. З метою недопущення фальсифікації письмових доказів у справі, позивач вважає, що є необхідність у вжитті заходів для забезпечення доказів.

Дослідивши заяву про забезпечення доказів, матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що підстави для її задоволення відсутні з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Нормами ч. 2 ст. 116 ЦПК України визначено, що одним зі способів забезпечення судом доказів є їх витребування.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Тобто ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19 та у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі № 756/3965/21, яка є послідовною і незмінною.

В порушення вимог ч. 1 ст. 116 ЦПК України позивачем в заяві про забезпечення доказів не наведено об`єктивних фактів, які дають підстави вважати, що документи, які просить забезпечити позивач, можуть бути згодом втрачені, як і не доведено, що отримання таких доказів може бути утрудненим або неможливим, в ній відсутнє будь-яке обґрунтування доводів, на які посилається заявник.

Так, ОСОБА_1 просить витребувати частину документів, які перебувають у володінні державного органа та в приватного нотаріуса, а відтак відсутні будь-які обґрунтовані підстави вважати, що позивач має до них доступ та може внести до них зміни або що їх подання може бути згодом утруднене, що докази можуть бути втрачені.

Суд зазначає, що позивач просить витребувати практично ідентичний перелік документів і з Житомирського обласного державного нотаріального архіва, і у відповідачки, і у приватного нотаріуса.

Водночас, документи не можуть одночасно перебувати в різних місцях.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на ім`я відповідачки ОСОБА_2 було видано приватним нотаріусом Стражник Т.О., а відтак відсутні підстави вважати, що його оригінал може перебувати одночасно і в Житомирському обласному державному нотаріальному архіві.

Щодо витребування оригіналу заповіту та свідоцтва про права на спадщину у відповідача, слід зазначити, що зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування відчужила частину спірного житлового будинку ОСОБА_3 , яка в подальшому відчужила вказане майно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 також шляхом укладення договорів дарування, а відтак відсутні будь-які обґрунтовані підстави вважати, що оригінали зазначених документів знаходяться у відповідачки.

В заяві про забезпечення доказів не конкретизовано, які обставини справи, що входять до предмета доказування в межах заявлених вимог, підлягають встановленню з використанням даних доказів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що формулювання необхідності витребувати "докази правомірності посвідчення зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі, на підставі яких правовстановлюючих документів було видано зазначене свідоцтво; копію акту оцінки частини будинку" є неконкретизованим, з його змісту неможливо встановити, які докази просить забезпечити позивач, а оцінку правомірності посвідчення свідоцтва про право на спадщину може надати виключно суд.

Водночас, суд звертає увагу, що предметом позову є вимога про визнання недійсним заповіту, а відтак позивачем не доведено наявність підстав для витребування документів, на підставі яких було видано свідоцтво про право на спадщину для підтвердження правомірності його видачі, позаяк це виходить за межі предмета доказування.

Матеріали справи не містять жодних відомостей з посиланням на конкретні обставини, про які зазначає позивачка ОСОБА_7 в заяві про забезпечення доказів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії, направлені на приховування доказів, їх знищення або спотворення, що унеможливить для суду встановлення фактичних обставин справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка не довела наявність правових підстав для застосування в даній цивільній справі заходів саме забезпечення доказів у вигляді витребування оригіналів документів, а тому в задоволенні заяви про забезпечення доказів слід відмовити.

Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту приписів ч. 1 ст. 83 ЦПК України вбачається, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що підстави для застосування процесуального засобу забезпечення доказів в справі відсутні, виходячи з обставин справи, у разі неможливості самостійно надати докази, позивач має право подати клопотання про їх витребування в порядку ст. 84 ЦПК України.

Суд констатує, що забезпечення доказів у вигляді витребування доказів та клопотання про витребування доказів у зв`язку з неможливістю надати їх самостійно є різними процесуальними засобами, які за своїм змістом хоча і мають однакову мету - отримання доказів для доведення фактичних обставин, які підлягають встановленню, проте мають різні підстави для застосування. Підставою для застосування процесуального механізму забезпечення доказів, одним із способів яких є їх витребування, застосовується виключно у разі, якщо є підстави вважати, що отримання доказів стане згодом неможливим або ускладененим. На час вирішення заяви про забезпечення доказів наявність таких обставин позивачкою не доведена, а відповідно судом не встановлена, а тому не може бути застосована.

Керуючись ст. ст. 83, 84, 116, 117, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В АЛ И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення.

Суддя О.В. Стрілецька