Справа № 930/1042/22
Провадження № 22-ц/801/1102/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 рокуСправа № 930/1042/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Войницької Т. Є. в м. Немирів, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

24 червня 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») подало позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22 лютого 2012 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 травня 2022 року становить 13 644,18 грн, яка складається з: 13 282, 71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 361,47 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав недоведеності заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних, допустимих і достовірних доказів наявності заборгованості, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.02.2012 року, не є первинним документом, а тому не може бути підтвердженням існування заборгованості. Позивачем не надано доказів, які конкретно умови були запропоновані відповідачу, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги наданий АТ КБ "ПриватБанк» паспорт споживчого кредиту, з огляду на те, що цей паспорт був підписаний позичальником 20 січня 2022 року, тобто майже через 10 років після підписання анкети - заяви.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції зазначив, що згідно наданої позивачем виписки по рахунку, ОСОБА_1 протягом майже 10 років активно користувався наданими у кредит коштами: знімала готівку, розплачувалася карткою у магазинах, здійснювала безготівковий переказ коштів, оплачувала комунальні послуги. Однак, як свідчить розрахунок заборгованості, за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки, які сторонами не узгоджувалися і тим самим штучно збільшувалося тіло кредиту, а отже тіло кредиту фактично повернуте позивачу, підстав для його стягнення не має.

Не погодившись з цим рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 18 квітня 2023 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі: відповідач ОСОБА_1 частково визнала позовні вимоги, а отже у суду не було правових підстав відмовляти в задоволенні позову в повному обсязі. Зауважує, що відповідач користувалася кредитними коштами та погашала кредитну заборгованість, але у меншому розмірі та невчасно, а тому заборгованість за тілом кредиту стала простроченою, та становить 13 282, 71 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці. Зсилаючись на постанову Верховного Суду від 17.12. 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, стверджує, що ця виписка є належним доказом заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Вважає, що оскаржуваним рішенням проігноровано висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2-19 року у справі № 342/180/17 та у постанові від 09.06.2021 року у справі № 138/356/17, з огляду на те, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у до добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні обставини:

- 22 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 , отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 19);

- 20 січня 2022 року ОСОБА_1 , підписала Паспорт споживчого кредиту (а. с 20 ? 23);

- до матеріалів справи банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКу ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua, та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а. с. 24 - 48);

- згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 17.05.2012 року, термін дії до 05/15, № НОМЕР_2 , дата відкриття 22.02.2012, термін дії 11/15, № НОМЕР_3 , дата відкриття 19.04.2013, термін дії 08/16, № НОМЕР_4 , дата відкриття 29.01.2016, термін дії 04/18, № НОМЕР_5 , дата відкриття 26.02.2016, термін дії 04/18, № НОМЕР_6 , дата відкриття 04.09.2017, термін дії 06/21, № НОМЕР_7 , дата відкриття 12.09.2018, термін дії 12/21, № НОМЕР_8 , дата відкриття 20.01.2022, термін дії 02/26 (а. с. 18);

- згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку № НОМЕР_2 - 22.02.2012 року, зміна (встановлення) кредитного ліміту 22.02.2012 року - 2 500 грн, 22.02.2012 року зменшення кредитного ліміту - 300 грн, 17.05.2012 року збільшення кредитного ліміту - 4 000 грн, 21.05.2012 року - збільшення кредитного ліміту -4 500 грн, 29.01.2016 року зменшення кредитного ліміту - 4 500 грн, 17.07.2017 року збільшення кредитного ліміту - 9 000 грн, 19.10.2017 року - збільшення кредитного ліміту - 11 000 грн, 09.05.2018 року - збільшення кредитного ліміту - 15 000 грн, 07.08.2018 збільшення кредитного ліміту - 17 000 грн, 13.03.2019 - збільшення кредитного ліміту - 22 000 грн, 14.11.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 24 000 грн, 03.12.2019 - зменшення кредитного ліміту - 23 534, 77 грн,14.01.2020 - зменшення кредитного ліміту - 0,00 грн (а. с. 17);

- згідно з наданими банком виписки за договором № б/н за період 22.02.2012 - 26.05.2022 року (а. с 57 - 69) та розрахунки заборгованості, станом на 23 травня 2022 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 травня 2022 року становить 13 644, 18 грн, з них: 13 282,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 361, 47 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а. с. 15-16).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У справі що розглядається, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед Банком за тілом кредиту, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування факту використання нею кредитних коштів не надала.

Натомість ОСОБА_2 частково визнала позовні вимоги, про що свідчать подані нею до місцевого суду заяви: від 21.02.2023 року про розгляд справи без її участі, у якій відповідачка вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не проти їх задоволення (а. с. 78), та заява від 23 березня 2023 року про розгляду справи без її участі, у якій ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги визнає частково (а. с. 80).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Всупереч зазначеній нормі закону суд першої інстанції не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову відповідачкою, не навів аргументів цього і у рішенні, та проігнорував подані відповідачкою заяви про визнання та часткове визнання позову.

Апкляційний суд не вбачає підстав для неприйняття визнання позову з боку відповідачки ОСОБА_1 .

У справах про стягнення кредитної заборгованості, кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У цій справі банк довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків. Однак ОСОБА_1 не надала доказів, які підтверджують повернення нею кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

У своєму рішенні суд першої інстанції констатував, що ОСОБА_1 неодноразово знімала кошти та погашала кредит, та дійшов висновку, що повернена сума коштів значно перевищує, однак судом не наведено численні розтрати та розрахунки.

Суд першої інстанції зазначив, що за рахунок тіла кредиту було погашено відсотки в сумі 21 272, 17 грн, розмір яких не був погоджений сторонами, а заявлена сума заборгованості за тілом кредиту становить всього 13 282, 71 грн, тому суд вважав що не підлягає до задоволення вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Проте такий висновок суду є необгрунтованим.

Суд першої інстанції, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Проте, у справі що розглядається суд не навів такого розрахунку обмежившись лише зазначенням сум правильність яких неможливо перевірити.

Така позиція узгоджується з висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року (справа № 234/3840/15-ц, провадження № 61-3014св22).

Відтак, з урахуванням поданих ОСОБА_1 заяв, визнання нею частково позовних вимог, того, що фактично отримані та використані нею кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є не повернуті, що доведено позивачем належними та допустимими доказами: Анкетою-заявою, в якій міститься відмітка про отримання кредитної картки «Універсальна» (а. с. 19); підписаною позичальником, розрахунком заборгованості (а. с . 8-16), випискою за договором № б/н за період 22.02.2012 - 26.05.2022 року (а. с 57 - 69), довідкою про перевипуск карток (а. с. 18), та заявами відповідачки про визнання позовних вимог (а. с. 78 - 80).

Апеляційний суд виснує, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту у сумі 13 282,71 грн, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно вимог про стягнення із відповідача процентів, апеляційний суд виснує, що в цій частині рішення суду першої інстанції є вірним а доводи апеляційної скарги необгрунтовані.

Так, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 361 грн 47 коп. процентів за користування кредитом.

За таких обставин, встановивши, що у анкеті - заяві відсутнє погодження умов щодо розміру та порядку сплати процентів, а паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником 20 січня 2022 року, тобто майже через 10 років після підписання анкети - заяви, суд першої інстанції правильно відмовив у їх стягненні.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року скасуванню, з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором б/н від 22.02.2012 року розраховану станом на 23 травня 2022 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 282, 71 грн.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 481 грн судового збору за подання позову (а. с. 1) та 3 721, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 89), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 6 202, 50 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 97, 35 % вимог від заявлених: 13 282, 71 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 13 644, 18 грн (розмір заявлених вимог) = 97, 35 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 97, 35 % понесених ним судових витрат, що становить 6 038 грн 13 к.: 6 202, 50 грн (розмір понесених судових витрат) х 97, 35 % задоволених вимог = 6 038 грн 13 к.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 березня 2023 року скасувати та постановити нове.

Позов задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 лютого 2012 року, станом на 23 травня 2022 року, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі: 13 282,71 грн (тринадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн 71 к.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 6 038 (шість тисяч тридцять вісім) гривень 13 к. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 361 (триста шістдесят одна) гривня 47 к. відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_9 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_10 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк