Провадження № 2/752/1164/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 травня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Гровінг Стейт" до ОСОБА_1 , третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування арешту,-

в с т а н о в и в:

у квітні 2021 року ТОВ "ФК "Гровінг Стейт" звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило зняти арешт, накладений на підставі постанови № 270/3 від 18.04.2011 року ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:158:0005 (запис в ДРРП зареєстрований 18.04.2011 року за № 11087321).

Свої вимоги мотивувало неможливістю реалізувати умови іпотечного договору, укладеного між банком ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступник - ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_1 з метою забезпечення зобов`язань останньої за кредитним договором № ML-001/102/2007 від 20.09.2007 року, за яким ТОВ "ФК " Гровінг Стейт" 16.12.2020 року відповідно до договору факторингу перейшли майнові права кредитора за кредитним договором та договором іпотеки.

Зазначило, що іпотека була зареєстрована у 2007 році, а арешт на предмет іпотеки накладено 18.04.2011 року, тобто після обтяження нерухомого майна іпотекою, що як наслідок порушує його права.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 22-23).

Ухвалою від 31.01.2022 року задоволено клопотання представника позивача - Буракова І.О. про витребування доказів, витребувано у Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 15798865 про стягнення з ОСОБА_1 боргу, що стало підставою накладення арешту на підставі постанови № 270/3 від 18.04.2011 року на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :79:158:0005 (а.с. 43-44).

Ухвалою від 09.02.2023 року підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд (а.с. 83).

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Відповідач, яка в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову (а.с. 66).

Третя особа, який в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позов не подала.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2007 року між ЗАТ "ОТП Банк" (правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML-001/102/2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 255151,00 швейцарських франків строком повернення до 20.08.2017 року.

Згідно з договором іпотеки №РСL-001/102/2007, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. 20.09.2007 року за реєстровим №5380, на забезпечення виконання умов кредитного договору № ML-001/102/2007 від 20.09.2007 року в іпотеку була передана земельна ділянка площею 0,0793 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:79:158:0005.

07.06.2010 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" перейшли майнові права, як кредитора та іпотекодержателя до боржника ОСОБА_1 за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.05.2011 року у справі №2-435/11 було задоволено позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна", стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ML-001/102/2007 від 20.09.2007 року в розмірі 275231,03 швейцарські франки, що за офіційним курсом НБУ на 13.05.2011 року 8,973276 грн за 1 швейцарський франк, становило 2469723,99 грн. та судові витрати в сумі 1820,00 грн.

16.12.2020 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Гровінг Стейт" було укладено договір факторингу та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою О.П., відповідно до яких до ТОВ "Фінансова компанія "Гровінг Стейт" перейшли майнові права кредитора за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було оформлено виконавчий напис про звернення стягнення на підставі договору іпотеки від 20.09.2007 року на предмет іпотеки - земельну площею 0,0793 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:79:158:0005, в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ "ОТП Банк".

Вказаний виконавчий напис двічі перебував на виконанні ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, яке в межах виконавчого провадження №.03.2011 року оформило акт опису і арешту майна, а 18.04.2011 року внесло запис за №11087321 про накладення арешту на ділянку.

Проте, 27.09.2012 року виконавче провадження було закінчено і більше не відкривалось.

Отже, аргументи, наведені позивачем, приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підтверджують факт арешту нерухомого майна, який було накладено 18.04.2011 року.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час подання позову) спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

У ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час подання позову) наведені підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем.

При цьому, у ч. 5 зазначеної статті передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Іпотека, за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 3 зазначеного Закону:

- у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки;

- пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги, а факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/4772/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. ст. 78, 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи позивача, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, для неприйняття якого у суду відсутні підстави, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені, тому заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати позивача по сплаті судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Гровінг Стейт" до ОСОБА_1 , третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту- задовольнити.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови № 270/3 від 18.04.2011 року ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:158:0005 (запис в ДРРП зареєстрований 18.04.2011 року за № 11087321).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Гровінг Стейт" судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Відомості про сторін:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Гровінг Стейт", , адреса: 03115, м. Київ, пр. Перемоги, 118, оф. 206.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко