Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2023 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

при секретарі Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області №707/2756/22 від 26.12.2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 17.02.2022 року №ІРЦ-85765/2022/315612-27, у ОСОБА_3 було проведено оцінку мовленнєвого розвитку. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 19.04.2022 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз «наслідки органічного ураження ЦНС у вигляді синдрому рухових порушень гіпотонічно-атактичних розладів, затримки темпового розвитку, розладу спектру аутизм». Згідно рекомендацій лікаря, необхідним є консультування у дитячого психолога, реабілітація ЛФК, масаж, ерготерапія, сенсорна кімната, заняття з психологом та дефектологом. Позивач зазначає, що не має можливості забезпечувати всі необхідні витрати на лікування, тому що змушена перебувати вдома з дитиною, яка потребує постійного догляду, та не має можливості працювати повний робочий день. Позивач витратила 2400 грн та 4800 грн на корекційно-психологічні заняття з дитиною, що підтверджується відповідними актами наданих послуг. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини одноразово в сумі 7200 грн.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 28.04.2023 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

12.06.2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити з наступних підстав. Відповідач вказує, що за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області по справі №707/2756/22 він належним чином сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованість відсутня. Крім того, відповідач зазначає, що за його ініціативи була проведена комплексна психологічно-педагогічна оцінка розвитку особи, виконана комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» ЧМР від 17.02.2022 року та проведено медичну консультацію, за результатами якої ним отримано висновок лікаря-консультанта невролога ОСОБА_4 від 19.04.2022 року, вказані медичні документи містять підпис відповідача, що вказує на те, що саме він виступив замовником вказаних досліджень. Відповідач за погодженням з позивачем уклав договір про зарахування сина до шкільного навчального закладу (дитячий садок) спеціалізованого типу №7 «Зірочка» ЧМР, який їхній син відвідує щодня з 08.00 год до 17.00 год, крім вихідних, тому доводи позивача про те, що вона позбавлена працювати через постійний догляд за дитиною не відповідають дійсності. Також, з вересня 2022 року і по цей час відповідач разом з сином щовівторка та щочетверга з 09.00 год по 11.00 год відвідують заняття з колекційного розвитку за спеціальними розвиваючими методиками в комунальному закладі «Черкаський навчально-реабілітаційний центр «Країна добра Черкаської обласної ради». При цьому відповідач вказує, що він щодня приймає участь у вихованні сина, забезпечує належні умови його життя, сплачує аліменти та додатково надає кошти для його потреб. Відповідач має на частковому утриманні свою обмежено працездатну дружину ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи та перебуває у соціальній відпустці у зв`язку з народженням та пологами, тому потребує його утримання та піклування. Відповідачем зазначено, що як доказ на підтвердження фактичного несення позивачем додаткових витрат у вказаній сумі, позивач надає Акт надання послуг від 31.01.2023 року та Акт надання послуг від 28.02.2023 року, які не містять інформації на підставі якого договору такі послуги надані, їх предмет, обсяг, вартість, характеристики (істотні умови договору), хто згідно договору є виконавцем, а хто замовником. Таким чином, відповідач вважає, що вказана позивачем вимога по стягненню з відповідача додаткових витрат у заявленому розмірі не підкріплена жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, сам по собі акт надання послуг є лише пропозицією оплати за товар (роботи, послуги) і підтверджувати фактичне надання та оплату послуг не можуть. На підставі вищевказаного ОСОБА_2 просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, наданий відповідачем відзив, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що відповідно до висновку про комплексну психологічно-педагогічну оцінку розвитку особи від 17.02.2022 року №ІРЦ-85765/2022/315612-27, виконана комунальною установою «Інклюзивно-ресурсний центр» ЧМР, ОСОБА_3 було проведено оцінку мовленнєвого розвитку.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 19.04.2022 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз «наслідки органічного ураження ЦНС у вигляді синдрому рухових порушень гіпотонічно-атактичних розладів, затримки темпового розвитку, розладу спектру аутизм», надано рекомендації лікаря: консультування у дитячого психолога, реабілітація ЛФК, масаж, ерготерапія, сенсорна кімната, заняття з психологом та дефектологом.

Згідно Акту надання послуг №5 від 28.02.2023 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 були виконані на замовлення ОСОБА_1 наступні послуги: корекційно-психологічне заняття з дитиною, кількість 6, загальна вартість послуг 2400 грн.

Крім цього, згідно Акту надання послуг №1 від 31.01.2023 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 були виконані на замовлення ОСОБА_1 наступні послуги: корекційно-психологічне заняття з дитиною, кількість 12, загальна вартість послуг 4800 грн.

Довідкою № 15 від 29.05.2023 року, виданою Дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) спеціального типу №7 «Зірочка» ЧМР, повідомлено, що ОСОБА_2 дійсно приймає активну участь у вихованні та навчанні свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відвідує на постійній основі дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) спеціального типу №7 «Зірочка» ЧМР з 19 липня 2022 року по сьогодні, батько самостійно займався влаштуванням дитини в садок, приймає активну участь в громадському житті садочку (приводить та забирає дитину, спілкується з педагогами закладу, звертає увагу на консультування та вказівки, сумлінно їх виконує).

Відповідно до договору про зарахування дитини до закладу дошкільної освіти, режим роботи садочку на час воєнного стану в Україні визначений за графіком 6 та 9 годин, 5 днів на тиждень (понеділок, вівторок, середа, четвер, п`ятниця з 08.00 до 14.00 та з 08.00 до 17.00), вихідні дні: субота, неділя.

Згідно листа комунального закладу «Черкаський навчально-реабілітаційний центр «Країна добра Черкаської обласної ради» від 26.05.2023 року, у вересні 2022 року до вказаного закладу звернувся ОСОБА_2 з метою влаштування сина на заняття до реабілітаційного відділення КЗ «Черкаський НРЦ «Країна добра ЧОР», з 29.09.2022 року дитина була зарахована до реабілітаційного відділення закладу. Дитина проходить реабілітацію щовівторка та щочетверга з 09.00 год до 11.00 год з 29.09.2022 року до сьогодні, привозить та забирає дитину виключно батько, постійно цікавиться успіхами дитини та виконує рекомендації спеціалістів закладу, за весь час мати приводила сина на заняття один раз.

08.11.2022 року ОСОБА_2 підписав контракт добровольця територіальної оборони. Згідно довідки Добровольчого формування Черкаської територіальної громади №1 від 06.06.2023 року №117, ОСОБА_2 в період з 08.11.2022 року по теперішній час відповідно до контракту добровольця виконує державні та громадські обов`язки у складі добровольчого формування Черкаської територіальної громади №1.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 18.11.2022 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 2690.

Згідно довідки МОЗ України серія 12ААБ №469000, ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи.

Довідкою АТ «Райффайзен Банк» від 26.05.2023 року підтверджується той факт, що ОСОБА_5 працює в АТ «Райффайзен Банк» з 08.08.2014 року по теперішній час. З 03.04.2023 року перебуває в соціальній відпустці.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною першою, другою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження№ 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надала акти надання послуг № 5 від 28.02.2023 рок та № 1 від 31.01.2023 року, укладені між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , як підтвердження оплати корекційно-психологічних занять з дитиною в кількості 6 та 12 занять загальною вартістю 7200 грн, які просить стягнути з відповідача. Однак, суд констатує, що крім двох вищевказаних актів надання послуг, до суду не надано документів, які б підтверджували компетенцію і повноваження ФОП ОСОБА_6 на проведення корекційно-психологічних занять з дитиною. Також, вказані акти не містять інформації на підставі якого договору такі послуги надані, їх предмет, обсяг, вартість, характеристики (істотні умови договору), хто згідно з договором є виконавцем, а хто замовником. Наявність договірних відносин підтверджується наявністю укладеного між сторонами договору на виконання якого видаються відповідні акти про надання послуг. Сам по собі акт надання послуг не є підтвердженням про фактичне надання та оплату послуг, згідно листа Міністерства фінансів України «Щодо документального оформлення операцій з виконання робіт та/або надання послуг» від 09.07.2007 року №31-34000-20/23-4579/4800.

Позивачем не надано належних та достатніх доказів, які підтверджували б понесення нею додаткових витрат на дитину, не надано фіскальних чеків, квитанцій до прибуткового касового ордеру про оплату послуг, тобто позивач не підтвердила проведення відповідної оплати додаткових витрат на дитину.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведені та необґрунтовані, а тому не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Керуючись 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити у повному обсязі.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський