Справа № 350/1693/23
Номер провадження 2/350/488/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2023 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі :
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря судового засідання Маєвської С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд-
Позивачки ОСОБА_1 через свого представника адвоката Івасишин З.З. звернулася до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики від 20.10.2022 року у розмірі 156000 грн., суму трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 3942 грн., пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 482125 грн., а також судові витрати по справі.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Івасишин З.З. у судове засідання не прибули, остання направила суду заяву в якій просила розглянути справу без участі сторони позивача, а також зазначила, що позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не прибула, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомила, відзиву на позов не подала.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, враховуючи вимоги ст.ст.280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 20 жовтня 2022 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 203500 грн., які зобов`язалася повернути відповідно до графіку: 9250 грн. у строк до 20 листопада 2022 року; 194250 грн. у строк до 20 грудня 2022 року. Пунктом 4 вказаного договору визначено, що у випадку неповернення позичальником грошових коштів у визначений договором строк, він зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми договору позики за кожен день прострочки невиконання своїх зобов`язань (а.с.4).
Відповідно до наданого стороною позивача розрахунку заборгованості від 01.10.2023 року з урахуванням ст. 625 ЦК України та пені відповідно до п. 4 договору позики від 20.10.2022 року, загальна сума заборгованості становить 642067 грн. (а.с. 5).
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верхового Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, в якій було зазначено про те, що якщо договір позики укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів то наявність розписки є необов`язковою.
18 вересня 2013 року Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.
За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 536 зазначеного кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Щодо вимог про стягнення з відповідачки 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та штрафу у розмірі 1% від суми договору позики за кожен день прострочки невиконання своїх зобов`язань суд зазначає наступне.
Так, у Пункті 4 договору позики від 20.10.2022 року визначено, що у випадку неповернення позичальником грошових коштів у визначений договором строк, він зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми договору позики за кожен день прострочки невиконання своїх зобов`язань (а.с.4).
Разом з тим, у зв`язку із невиконанням покладеного на відповідачку зобов`язання у позивачки є підстави для стягнення відсотків за користування позикою.
Правочин укладено з додержанням умов, передбачених для укладення правочинів, згідно зі ст.203 ЦК України.
Сторонами обумовлено при укладенні договору позики всі істотні умови.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
При цьому, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.1 п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідачка всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона виконала свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надала.
Разом з тим, встановлено, що з 20.12.2022 року по 09.03.2023 року, відповідачка прострочила виконання свого зобов`язання на 79 днів, та з 09.03.2023 року по 01.10.2023 року - на 206 днів.
Таким чином, оскільки відповідачкою не повернуто у встановлений строк отримані у позику кошти, вона має сплатити три проценти річних від простроченої суми за період з 20.12.2022 по 09.03.2023 (день повернення частини позики), розмір яких відповідно до наданого позивачкою та перевіреного судом розрахунку становить 1321 грн. (203500 х 3%/365х79 днів) та за період з 09.03.2023 по день звернення до суду 01.10.2023, розмір яких становить 2621 грн. (156000 х 3%/365х206 днів).
Крім цього з відповідачки слід стягнути пеню у розмірі 1% від суми договору позики за кожен день прострочки невиконання своїх зобов`яань згідно п. 4 Договору позики від 20.10.2022 року, розмір якої відповідно вищевказаного розрахунку станом на 01.10.2023 року становить 482125 грн.: (203500х1%х79 днів=160765 грн); (156000х1%х206 днів =321360грн.)
З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачкою (а.с.5), який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідачка обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надала, клопотань щодо неспівмірності судових витрат до суду не надходило.
Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення боргу, 3% річних та пені є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка порушила умови договору, не повертає вчасно надані їй у позику кошти.
Доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог відповідачка суду не надала.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 20.10.2022 року у розмірі 156000 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 3942 грн., пеню за прострочення боргового зобов`язання у розмірі 482125 грн., а всього разом 642067 (шістсот сорок дві тисячі шістдесят сім) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя А.М. Бейко