Справа № 953/3375/23
Провадження № 2/643/2258/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна

страхова компанія»

про стягнення 9 905, 47 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», відповідно до змісту якого просить суд:

-стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 44 167, 17 грн.;

-стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду як різницю між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля внаслідок ДТП у розмірі 9 905, 47 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини ОСОБА_2 , позивачу була завдана шкода у розмірі 54 072, 64 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, винного у ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» згідно з полісом серії АР/0301164. Позивач звертався до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування, проте така вимога задоволена не була. Особа, яка була винною у ДТП, завдані позивачу збитки також не відшкодувала. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Новіченко Н.В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.06.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення 44 167, 17 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України; роз`яснено позивачу, що вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про стягнення 44 167, 17 грн. підлягають розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство № 922/1726/23; прийнято позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 9 905, 47 грн. до розгляду та відкрито провадження у справі № 953/3375/23; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін; на підставі ст. 53 ЦПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія».

Відповідач проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що заявлені позовні вимоги є передчасними, оскільки:

- цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням відповідача була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно полісу АР № 0301164 з лімітом відповідальності 130 000, 00 грн. Таким чином, належним відповідачем в частині стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу є страховик відповідача. Разом з цим, доказів на підтвердження направлення чи вручення заяви позивача від 20.08.2021 про виплату страхового відшкодування ТДВ «Міжнародна страхова компанія» матеріали справи не містять. Невиплата страховиком страхового відшкодування позивачу не свідчить про необхідність покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача;

- у наданому позивачем висновку не зазначено чітко та конкретно які саме деталі та складові частини належного позивачу транспортного засобу та в якій формі (в якому ступені) отримали механічні пошкодження внаслідок ДТП. Також у вищевказаному висновку не зазначено пошкодження цього транспортного засобу, які виникли до ДТП та суттєво можуть вплинути на вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту транспортного засобу. На думку відповідача встановити відповідність викладених у висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу ушкоджень тим, що були отримані в результаті ДТП не є можливим. Дані факти свідчать про те, що у висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу не вказана інформація, на підставі якої можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно, цей висновок є недостовірним доказом, а тому не може бути врахований судом;

- виходячи з фактичних обставин справи ДТП була оформлена при взаємній згоді сторін учасників ДТП в спрощеному порядку без залучення уповноважених на те співробітників поліції, що свідчить про те, що з метою прискорення процесу оформлення таких документів і виплати страхового відшкодування сторони обрали більш оперативний спосіб захисту прав потерпілого. При цьому сторони при настанні ДТП врегулювали спір шляхом спільного заповнення європротоколу, який не визнаний недійсним, не розірваний. Однак заявлений позивачем розмір компенсації матеріальної шкоди перевищує погоджений сторонами ліміт (50 000, 00 грн.) що суперечить законодавству та не відповідає засадам розумності, добросовісності та справедливості.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2021 року біля будинку № 17 по вулиці Іскринській у м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження.

За наслідками ДТП його учасники скористатись правом, визначеним п. 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), відповідно до якого відповідач визнав свою вину у вчиненні ДТП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР № 0301164 від 20 травня 2020 року.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 839/11-21 від 10.11.2021, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 44 167, 17 грн., а вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження - 54 072, 64 грн.

Згідно заяви від 20.08.2021 року позивач просив Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» здійснити виплату страхового відшкодування.

Станом на час розгляду справи Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» страхове відшкодування позивачу сплачено не було.

30.08.2021 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату вартості ремонту автомобіля, яка відповідачем задоволена не була.

24.03.2023 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом № 3-01б/14472 від 03.05.2023 МТСБУ повідомило позивача про те, що у випадку, якщо ТДВ «Міжнародна страхова компанія» буде у встановленому законом порядку визнано банкрутом або до ЄДРПОУ буде внесено запис про його припинення, коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог позивача, що буде підтверджено затвердженим господарським судом ліквідаційним балансом страховика, МТСБУ за заявою позивача поновить розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати, передбаченої п.п. «ґ» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На переконання позивача, у даному випадку різниця між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, становить 9 905, 47 грн. та викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин позивач вважає, що саме відповідач зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд зазначає наступне.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц.

Відповідно до пунктів 2, 3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) на МТСБУ.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому не має значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц.

Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керування відповідача була застрахована ТДВ «Міжнародна страхова компанія».

Станом на час розгляду справи, виплату страхового відшкодування від ТОВ «Міжнародна страхова компанія» позивачем не отримано.

Невиплата ТДВ «Міжнародна страхова компанія» страхового відшкодування позивачу не свідчить про необхідність покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі.

Окрім того, перебування страхової компанії у стані ліквідації (банкрутства) та позбавлення її членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджений належний позивачу транспортний засіб, підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема Європротоколом за підписом сторін-учасників ДТП на місці аварії.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг «України від 17.11.2011 № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» максимальний розмір такої виплати з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

Оскільки сторони погодились на повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України, то за цієї обставини у страховика виникло право на здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в межах максимального розміру, затвердженого Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяв на день настання страхового випадку в сумі 50 000, 00 грн.

Разом з цим, згідно наданого суду висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 839/11-21 від 10.11.2021, вартість реальних збитків, які заподіяні позивачу внаслідок ДТП складає 54 072, 64 грн., що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Відповідач заперечуючи проти наданого позивачем висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 839/11-21 від 10.11.2021 не надав доказів на його спростування, не скористався правом на подання клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставив перед судом питання про виклик у судове засідання оцінювача, який робив цей висновок.

За таких обставин суд вважає, що наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 839/11-21 від 10.11.2021, разом з доданими до нього Актом огляду транспортного засобу та ремонтними калькуляціями є належним доказом у даній справі.

Той факт, що сторони узгодили між собою складання повідомлення (європротокол) про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції за яким розмір страхової виплати за шкоду, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку, не може слугувати перешкодою для позивача у забезпеченні права на повне відшкодування реальних збитків.Таким чином, доводи відповідача з цього приводу суд вважає безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Закарпатського апеляційного суду від 22.06.2022 у справі № 301/1941/21.

За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 4 072, 64 грн. (54 072, 64 грн. 50 000, 00 грн.), а в іншій частині 5 832, 83 грн. позовні вимоги до відповідача є передчасними і задоволенню не підлягають, оскільки відповідач зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка наразі страховиком не здійснена.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

01.08.2021 року між позивачем (Клієнт) та адвокатом Міліруд Є.О. (Виконавець) було укладено Адвокатську угоду № 128010 про надання правової допомоги.

Згідно Акту наданих послуг від 18.10.2023 Виконавець надав, а Клієнт прийняв правову допомогу у вигляді наступних юридичних послуг:

-претензія про досудове врегулювання спору та оплату завданих збитків;

-вивчення судової практики з правовідносин стягнення збитків внаслідок ДТП за європротоколами;

-підготовка позовної заяви з додатками та подача його до суду;

-участь у розгляді справи в суді першої інстанції;

-отримання рішення суду першої інстанції.

Вартість послуг Виконавця згідно з п. 4.2. Договору складає 10 000, 00 грн.

На підтвердження факту оплати наданих адвокатом послуг суду надано прибутковий касовий ордер № 31 від 18.10.2023 на суму 10 000, 00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини(ст. 30 зазначеного Закону).

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи ціну позову (даний спір є малозначним) та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який участі у судовому засіданні не приймав, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на те, що позов був задоволений частково, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1 644, 60 грн., оскільки визначений позивачем розмір 10 000, 00 грн. не відповідає критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для відповідача, і в умовах воєнного стану буде надмірним фінансовим тягарем для нього.

Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 9 905, 47 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4 072 (чотири тисячі сімдесят дві) грн. 64 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 60 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 441 (чотириста сорок одна) грн. 41 коп

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

6. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

7. Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (м. Харків, пр. Гагаріна, буд. 41/2, корпус 8, офіс 1-12; ).

Повне рішення складено 18.12.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко