Дата документу 07.06.2023Справа № 552/7412/21
Провадження № 2/554/352/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко А.С.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Васильєвої Л.М.

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту внутрішньої безпеки національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями державних органів, органів досудового слідства, дізнання та прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Полтави суду з позовом про про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями державних органів, органів досудового слідства, дізнання та прокуратури.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що на підставі наказу № 181 о/с від 12.05.2017 він призначений на посаду начальника відділення № 2 Полтавського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області та добросовісно виконував свої посадові обов`язки.

9 серпня 2017 року о 13:50 його було затримано в порядку ст. 208 КПК України і він незаконно був позбавлений волі та перебував під вартою.

11 серпня 2017 року дізнався, що відносно нього були внесені відомості до ЄРДР №0000224 від 12.07.2017 року, про те, що ним вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.

Зазначені обставини стали підставою для проведення службового розслідування та на підставі наказу № 461о/с від 06.10.2017 він був звільнений із займаної посади з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» на підставі наказу ГУ НП в Полтавській області від 19.09.2017 №1258 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та подання Полтавського ВП від 06.10.2017 року.

Досудове розслідування у вказаній кримінальній справі проводилось з порушенням вимог КПК.

Проведення досудового розслідування та його затримання викликало негативне відношення у колег, друзів , знайомих та пересічних громадян, що вплинуло на його ділову репутацію.

Після закінчення досудового розслідування, обвинувальний акт за кваліфікацією за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України був направлений на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 17.08.2018, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.11.2019 року та 30.09.2020 року постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, його визнано невинуватим, виправдано повністю.

У зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності йому спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності внаслідок незаконних дій , що були допущені під час проведення досудового розслідування, оскільки втратив роботу, здоров`я.

У період тривалого розгляду справи як на досудовому розслідуванні так і в судах усіх інстанцій він не міг працевлаштуватись за спеціальністю, тривалий час не працював, втратив усі засоби для свого існування та своєї сім`ї. Ступінь моральних страждань, які були спричинені незаконних притягненням його до кримінальної відповідальності є такими, що він повинен був докладати додаткових зусиль для свого існування та своєї сім`і.

Позивач оцінив спричинену моральну шкоду у 1 128 200 грн.

Позивач також просив зобов`язати Прокуратуру Полтавської області повернути грошові кошти в сумі 765 грн. які були вилучені з приміщення його службового кабінету за адресою, АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами та не повернуті.

Зазначав, що йому спричинена матеріальна шкода, у вигляді втраченої вигоди та витрат у розмірі 61 366 грн, а також витрат, які він поніс на оплату професійної правничої допомоги під час досудового розслідування та розгляду справи у судах усіх інстанцій у розмірі 198 500 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2021 відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022 справа направлена для розгляду за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.03.2022 справа прийнята до провадження Октябрського районного суду м. Полтави, а також вирішене питання про витребування доказів.

В ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та зазначив, що під час ухвалення вироку суд, всупереч вимогам ч. 4 статті 174 КПК України не вирішив питання щодо скасування арешту та повернення незаконно арештованих та вилучених органами досудового розслідування коштів у розмірі 765 грн, а тому незаконно вилучені та арештовані кошти у розмірі 765 грн до часу звернення його до суду не повернуті.

Матеріальні збитки від незаконного вилучення коштів становлять втрати майнового характеру, які він поніс у зв`язку з знеціненням вилучених коштів в результаті інфляції за весь період з часу вилучення коштів, тобто за період з 09.08.2017 по час звернення ним до суду із цим позовом. Розмір інфляційних збитків становить за вказаний період 392.60 грн, які він просив стягнути на його користь.

18 травня 2022 року позовні вимоги в частині зобов`язання прокуратури Полтавської області повернути вилучені кошти в сумі 765 грн., позивач зменшив.

Також посилався на те, що йому спричинена матеріальна шкода, яка полягає в різниці його заробітку, який він отримував на посаді начальника ВП №2 ПВП ГУНП в Полтавській області з часу призначення його на посаду 12.05.2017, але у зв`язку з незаконним звільненням з цієї посади, у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, він був відсторонений від цієї посади, за період відсторонення від посади та до часу його незаконного звільнення його грошове утримання значно зменшилось порівняно з тим, коли він обіймав посаду начальника відділення № 2 Полтавського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області. Стягнуті кошти за час вимушеного прогулу на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду під час розгляду справи про поновлення його на роботі повністю не покривають заподіяну йому матеріальну шкоду, оскільки середній заробіток на підставі якого суд присудив компенсацію заробітної плати за час вимушеного прогулу був розрахований із грошового забезпечення, яке він отримував після відсторонення його від займаної посади та до звільнення. Посилався на те, що якби його незаконно не притягували його до кримінальної відповідальності він би отримав значно більше грошове забезпечення з період з часу звільнення до поновлення на роботі . Посилався на те, що різниця між виплатами за рішенням суду та реального заробітку, який він міг би отримувати за період незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності є упущеною вигодою та підлягає компенсації за рахунок держави.

Остаточно позивач прохав стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 1 128 200 грн моральної шкоди, матеріальну шкоду у розмірі 198 500 грн, 15 000 грн витрат за правничу допомогу, 10 873.92 грн витрат пов`язаних з проведенням судової психологічної експертизи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.05.2022 витребувані докази з ГУНП в Полтавській області.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.06.2022 призначена судова психологічна експертиза, провадження у справі зупинено.

20.09.2022 провадження у справі відновлено.

16.02.2023 підготовче провадження закрито.

У судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Васильєва Л.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві та у висновку судової психологічної експертизи. ОСОБА_1 пояснив, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності йому спричинена як моральна так і матеріальна шкода. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності вкрай тяжко вплинуло на його соціальний статус, він втратив важливі для нього соціальні зв`язки, роботу, під час розгляду справи на досудовому розслідування і у судах його працевлаштування за спеціальністю стало неможливим, оскільки статус злочинця, який незаконно надали йому правоохоронні органи у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності перешкоджав працевлаштуванню за спеціальністю, бо ніхто не хотів брати на роботу особу, яка притягується до кримінальної відповідальності за корупційний злочин. Навіть після його виправдання він до цього часу не може працевлаштуватись за спеціальністю, бо інформація про те, що він притягувався до кримінальної відповідальності є загальнодоступною і ця обставина перешкоджає йому пройти конкурс на заняття посад в інших правоохоронних органах.

Зазначав, що він неодноразово проходив конкурс на працевлаштування до ДБР, одна жодного разу його не пройшов і тільки з тих підстав, що конкурсна комісія мала інформацію, що він притягався до кримінальної відповідальності за корупційний злочин.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності вплинуло на його кар`єрне зростання, що в подальшому вплине на його пенсійне забезпечення і на матеріальний статус. Протягом усього подальшого життя незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності матиме негативні наслідки для нього в професійній діяльності, особистому життя та матеріальному благополуччі.

Посилався на те, що він витратив на професійну допомогу під час досудового розслідування, розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції кошти й розмірі 198 500 грн, що підтверджується квитанціями про оплату гонорару, договорами та актами виконаних робіт.

Просив задовольнити позовні вимоги повністю, стягнути витрати по справі пов`язані і з наданням йому професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн та 10 873.92 грн витрат витрачений на проведення судової психологічної експертизи.

Представник позивача, адвокат Васильєва Л.М. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності мало негативні наслідки для позивача. Ступінь моральних страждань, які він зазнав у зв`язку з цими подіями є непоправними, жодний розмір моральної шкоди повністю не відшкодує моральні страждання, які завдані позивачу. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності , тривалий час, що знадобився для доведення невинуватості позивача позбавили позивача можливості реалізації звичок і бажань, погіршились відносин з оточуючими людьми, він зазнав інших негативних наслідків морального характеру. Позивач втратив роботу, матеріальний достаток, гідне пенсійне забезпечення у старості, заплямовані його честь і гідність і жоден виправдувальний вирок ці негативні наслідки не може нівелювати. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку ухвалення виправдувального вироку щодо цієї особи за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, а також з інших підстав, що виправдують особу та підтверджують його невинуватість. Частиною першою статті 1176 ЦК України передбачено, що така шкода відшкодовується у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Матеріалами справи підтверджені обставини, які дають право позивачу вимагати відшкодування шкоди відповідно до вимог статті 1176 ЦК України. Висновком судової психологічної експертизи № СЕ-19/117-22/8706-ЦС від 31.08.2022, яка є належним та допустимим доказом у справі, встановлено, що ситуація, яка склалася з позивачем є психотравмувальними для нього, суттєвий ступінь інтенсивності психічних ( на моральному рівні) страждань триває з моменту затримання позивача, а саме 09.08.2017 і продовжується на момент дослідження. Експерт визначив тривалість вказаної психотравмуючої ситуації більше 5 років. Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 за висновком експерта може становити 270 мінімальних заробітних плат.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік визначений розмір мінімальної заробітної у розмірі 6 700 грн, а отже розмір моральної шкоди з урахуванням висновку експерта в грошовому виразі становить 1 809 000 грн. ОСОБА_1 просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 1 128 200 грн, що становить 183 мінімальні заробітні плати та є значно меншим розміру що пропонується висновком судової психологічної експертизи. Також при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню слід враховувати судову практику Верховного Суду, яка свідчить про те, що розмір моральної шкоди у даному випадку не може бути меншим розміру мінімальної заробітної плати, що установлений на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Але визначення розміру відшкодування залежить від характеру і обсягу страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Отже визначений розмір моральної шкоди відповідач повністю відповідає судовій практиці, що склалася у подібних правовідносинах.

Матеріали справи містіть належні докази щодо спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка полягає у витратах які він поніс у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи у судах усіх інстанцій, яка складає 198 500 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати пов`язані з наданням правової допомоги під час розгляду цієї справи у розмірі 15 000 грн та 10 873.92 грн витрат за проведення судової психологічної експертизи.

Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури позовні вимоги визнав частково. Щодо моральної шкоди, то просив її зменшити до 27 розмірів мінімальної заробітної плати, бо саме цей період позивач перебував під слідством і судом. Щодо вимог про стягнення шкоди, передбаченої ст. 625 ЦК України, упущеної вимоги та витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом кримінального провадження на досудовому розслідуванні у суді, просив відмовити у їх задоволенні бо позивач не надав належних та допустимих доказів спричинення йому матеріальної шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення моральної шкоди, яка визначається із розрахунку 27 розмірів мінімальної заробітної плати. Щодо матеріальної шкоди, яка полягає у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 198 500 грн, то просив її зменшити, так як позивач не надав належні та допустимі докази таких витрат. Щодо інших вимог матеріального характеру, просила відмовити у їх задоволенні у зв`язку з недоведеністю.

Представники відповідачів - Департаменту внутрішньої безпеки національної поліції України та Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. У відзиві на позов позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у їх задоволенні.

Департамент внутрішньої безпеки національної поліції України надав відзив на позов у якому заперечував проти задоволення позовних вимог , просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що особисто Департаментом внутрішньої безпеки національної поліції України не вчиняв дії щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Головне управління Національної поліції України в Полтавській області у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу у підтвердження того, що ГУ НП України в Полтавській області своїми діями спричинило йому моральну шкоду, а щодо витрат про стягнення упущеної вигоди, зазначив, що позивач був звільнений з роботи не з підстав, того що притягувався до кримінальної відповідальності, а у зв`язку з порушення ним Статуту національної поліції України, що підтверджується рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 04.02.2020.

Враховуючи вимоги ч. 3 статті 205 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, їхні представники повторно не з`явились у судове засідання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд дійшов до такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 181 о/с від 12.05.2017 призначений на посаду начальника відділення № 2 Полтавського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області.

12.07.2017 до ЄРДР за № 0000224 відносно ОСОБА_1 були внесені відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 368 КК України.

В ході проведення досудового розслідування позивач з 13.50 09.08.2017 до 17:00 год. 2017 року був затриманий з підстав, передбачених статтею 208 КПК України, перебував в ІТТ.

Обвинувальний акт щодо позивача був направлений до суду зі зміненою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 17.08.2018 ОСОБА_1 визнано невинуватим, виправдано повністю.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28.11.2019 року вирок залишено без змін.

30.09.2020 року постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду касаційну скаргу прокурора відхилено.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок,

що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках відсутності у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Положеннями статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 12.07.2017 року по 28.11.2019 року, тобто більше двох років ( 27 місяців) у зв`язку з цим він був обмежений у своїх правах , а саме без дозволу слідчого і суду не міг покидати своє зареєстроване місце проживання, зобов`язаний був за першим викликом з`являтись до слідчого, прокурора чи суду, незаконно затримувався з 13.50 09.08.2017 до 17:00 год. 2017 року з підстав, передбачених статтею 208 КПК України, перебував в ІТТ.

Обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності призвели до вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, його соціальний статус змінився на гірше, знизився його престиж та репутація. Зазначені обставини призвели до тривалого відновлення спричинених йому тяжких немайнових втрат та визвали необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, які в повній мірі не відновлені на час розгляду справи.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позбавило його права на подальше працевлаштування за спеціальністю, отримувати в майбутньому соціальні гарантії, які б він міг отримати у разі продовження своєї професійної діяльності, а саме пенсійне забезпечення.

Норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує висновок судової психологічної експертизи № СЕ-19/117-22/8706-ЦС від 31.08.2022 відповідно до висновку якої ситуація, що досліджується у справі є психотравмувальними для ОСОБА_1 . Константується суттєвий ступінь інтенсивності психічних ( на моральному рівні) страждань. Пролонгованість дії досліджуваної ситуації з ОСОБА_1 триває з моменту затримання особи, а саме 09.08.2017 і є актуальною на момент дослідження( пролонгованість зумовлена емоційним станом під експертного та актуалізацією травматичних спогадів), визначається більше «5 років».

Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода). Орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 може становити 270 мінімальних заробітних плат.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік, мінімальний розмір заробітної плати встановлений у розмірі 6 700 грн, який чинним на час розгляду справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди за висновком експерта може становити у 270 мінімальних заробітних плат становить що в грошовому виразі становить 1 809 000 грн ( 6 700 грн х 270 = 1 809 000 грн)

Заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 1 128 200 грн становить 183,3 мінімальні заробітні плати на час розгляду справи та є значно меншим ніж визначений експертизою.

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні .

Враховуючи ступінь психотравмуючих факторів, їх тривалість, що визначена експертизою більше 5 років, суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмір 1 128 200 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Під час досудового розслідування та розгляду кримінальної справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції позивач вимушений був користуватись професійною правничою допомогою.

Тривалість розгляду вказаної кримінальної справи, яка з часу затримання 09.08.2017 позивача по час ухвалення остаточного рішення касаційною інстанцією 30.09.2020, становить 37 місяців 21 день.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримував професійну правничу у допомогу під час проведення на досудового розслідування, розгляду справи у судах усіх інстанцій. Позивачем укладений договір про надання правничої допомоги з професійним адвокатом. Матеріали справи містять належні докази, а саме договори, акти виконаних робіт ,квитанції про оплату послуг адвоката, що підтверджують ці витрати у розмірі 198 500 грн.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у понесенні позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінальної справи, суд виходить з того, що вказані витрати заявлені як матеріальна шкода, спричинена позивачеві під час його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а не витрати пов`язані з розглядом цієї цивільної справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти розміру вказаної матеріальної шкоди відповідачі не надали суду жодного доказу, які б спростували ту обставину, що позивач у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги під час досудового розслідування та розгляду справи у судах усіх інстанцій поніс такі витрати, а спричинена йому матеріальна шкода у зв`язку з цим є значно меншою.

Одні лише припущення відповідачів про значно менший розмір заподіяної матеріальної шкоди не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Пунктом 4 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Враховуючи, що відповідачі належними доказами не спростували розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачем витрати у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності підлягають відшкодуванню повністю..

Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з займаної посади на підставі наказу № 461о/с від 06.10.2017 з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» на підставі наказу ГУ НП в Полтавській області від 19.09.2017 №1258 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та подання Полтавського ВП від 06.10.2017 року, а не у зв`язку із притягненням його до кримінальної відповідальності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 встановлено, що підставою звільнення позивача із займаної посади стало вчинення ним дисциплінарного проступку, а не притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вказаним рішенням позивач був поновлений на посаді та на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, що повністю покриває матеріальні збитки, які він зазнав у зв`язку незаконним звільненням.

Отже підстав для стягнення матеріальної шкоди у вигляду упущеної вигоди суд не вбачає.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат, передбачених ч. 3 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 2 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Відповідачі не заперечують тієї обставини, що під час досудового розслідування у ході проведення обшуку у службовому кабінеті позивач були вилучені кошти у розмірі 765 грн на які в подальшому був накладений арешт.

Під час ухвалення вироку суду та подальших рішень судів питання про скасування арешту та повернення цих коштів мені не було вирішено.

Частиною 4 статті 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як зазначено вище відносно позивача був ухвалений виправдувальний вирок, а отже суд повинен був вирішити питання про скасування арешту на грошові кошти у розмірі 765 грн.

Однак суд, а також апеляційна та касаційна інстанції питання про скасування арешту з цих грошових коштів не вирішили, відповідно арештовані кошти позивачу не були повернуті.

Отже відносно позивача не було виконане грошове зобов`язання по поверненню арештованих коштів.

Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачений обов`язок повернути вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт, а ч. 4 статті 174 КПК України зобов`язує суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішити питання про скасування арешту майна.

Зазначених вимог КПК України та ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" органи досудового розслідування та суд не виконали, гроші в установленому законом порядку позивачу не повернули.

Вирок суду набрав законної сили 28.11.2019.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 29.12.2021.

Станом на час звернення позивача до суду із вказаним позовом незаконно вилучені та арештовані кошти йому повернуті не були, але позивач має самостійно звернутись до суду який приймав рішення, яке набрало законної сили, з заявою про уточнення вироку в частині повернення речових доказів, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням витрат на правовий захист становить 198 732.80 грн.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

По справі судом призначалась судова психологічна експертиза, витрати за проведення якої у розмірі 10 873.92 грн понесені позивачем, що підтверджується матеріалами справи.

Підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, які підтверджуються належними доказами, а саме договором, розрахунком часу витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у вказаній справі, платіжним документом про сплату коштів гонорару адвокату у розмірі 15 000 грн.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України) .

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому,

що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Отже присуджені судом кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись ст.138, 141, 263, 265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту внутрішньої безпеки національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями державних органів, органів досудового слідства, дізнання та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 128 200 грн моральної шкоди, за отримання правової допомоги під час незаконних дій державних органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, органів прокуратури у розмірі 198 732, 80 грн, судові витрати в сумі 15 000 грн. за правничу допомогу, 10 873,92 грн витрати, пов`язані з оплатою проведення судової психологічної експертизи, всього 1 352 806,72 грн. ( один мільйон триста п`ятдесят дві тисячі вісімсот шість гривень 72 коп.).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Держава в особі Державної казначейської служби України, вул. Бастіонна, 6 м. Київ, 01601, .

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України вул. Академіка Богомольця, 10 м. Київ, 01601 , .

Прокуратура Полтавської області вул. 1100-річчя Полтави, 7 м. Полтава, 36000, Код .

Головне управління Національної поліції України в Полтавській області вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська обл. 36000, .

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 19.06.2023 року.

Суддя Н.В.Тімошенко