Справа № 505/2738/22
Провадження № 2/521/1026/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав.

Позов обгрунтований наступними обставинами.

З 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.11.2020 року.

У сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спільні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вказала позивач, Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку.

Однак, як вказала позивач, відповідач ОСОБА_4 не виконує дане рішення суду, самоусунувся від спілкування з синами, їх вихованням та утриманням.

Позивач стверджує, що на час звернення до суду з позовом, у другому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі відкрите виконавче впровадження № 69304341 зі стягнення аліментів по судовому наказу Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2022 року, але відповідач не виконує його, у зв`язку з чим ОСОБА_4 було внесено до реєстру боржників.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 взагалі перестав піклуватись про фізичний і духовний розвиток синів, не цікавиться їхнім навчанням, внутрішнім світом, підготовкою до самостійного життя тощо. Дійшло до того, що відповідач перестав вітати своїх синів з днем їхнього народження, що згодом призвело до того, що останні його не пам`ятають.

Враховуючи викладене, позивач просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відкритому судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у відкритому судовому засіданні його представник просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, до канцелярії суду стороною відповідача було подано відзив на позов (а. с. 46 48).

Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідача вказала, що дійсно рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 р., ініціатором ухвалення якого була ОСОБА_1 , шлюб було розірвано.

Проте, як вказала представник відповідача, після винесення даного судового рішення про розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім`єю, виховували сина ОСОБА_7 , підтримувати шлюбні стосунки, причому проживали вони в місті Одесі, де і з`явилася на світ їх друга дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вказала представник відповідача, позивачка ОСОБА_1 самостійно вирішила поїхати разом з дітьми до м. Подільськ Одеської області, оскільки в місті Подільськ, звідки родом ОСОБА_1 , проживають її мати та бабуся.

Представник відповідача стверджує, що коли відповідач ОСОБА_4 приїхав до м. Подільськ, щоб проживати з позивачкою та виховувати своїх дітей, ОСОБА_1 вночі під час комендантської години вигнала його з будинку, та він вимушений був поїхати до себе додому до м. Одеси.

Також, представник вказувала, що відповідач ніколи не відмовлявся допомагати своїм дітям, оскільки він їх любить і піклується про них: систематично посилав на банківську карту ОСОБА_1 грошові суми на утримування своїх дітей; за допомогою "Нової пошти" відправляв їй предмети гігієни для дітей, креми, підгузки та інші необхідні речі; оплачував лікування дітей в лікарні, посилав гроші на ліки.

Представник відповідача вказує, що заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_4 виникла у зв`язку з хворобами його малозабезпеченої матері, якій було необхідно оплатити лікування. Цю заборгованість відповідач визнає, та зобов`язується її погасити при можливості, так як в умовах військового часу відповідач ОСОБА_4 втратив роботу, на даний час він має лише тимчасові заробітки, але добровільно відправляє на банківську картку відповідачки гроші на утримання дітей, а коли діти хворіли, відправляв кошти на їх лікування.

Сторона відповідача стверджує, що, зокрема, у ОСОБА_4 дуже міцний емоційний зв`язок з старшим сином ОСОБА_7 , хлопчик дуже прив`язаний до свого батька, між ними існує тісний психоемоційний зв`язок.

Таким чином, представник відповідача вказує, що ОСОБА_4 ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню своїх дітей, добровільно надавав матеріальну допомогу дружині, але на даний час його матеріальний стан сильно змінився, оскільки він залишився без роботи.

Враховуючи викладене, представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

До канцелярії суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник вказав, що твердження відповідача, викладені у відзиві є необгрунтованими та такими, що не спростовують позовні вимоги, виходячи з того, що згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.11.2022 рік заборгованість зі сплати аліментів становить 34699,35 грн.

Також, як вказав представник відповідача, на виконанні у Другому Малиновському ВДВС у м. Одесі Південного МУЮ (м. Одеси), перебуває виконавчий лист № 505/702/22, виданий Котовським міськрайоним судом Одеської області 28.07.2022 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.03.2022 року і до досягнення сином ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Представник позивача вказав, що з розрахунку заборгованості із сплати аліментів, від 03.02.2023 року, вбачається, що відповідач жодного разу не здійснив сплату за зазначеним виконавчим документом, а також стверджував, що кошти сплачені на виконання зазначених рішень суду, мали піти саме на утримання дітей та лікування.

Представник Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області до суду не з`явився, до канцелярії надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 121).

Також, до суду надано Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його малолітніх дітей (а. с. 91).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи думку позивача та позицію відповідача, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з серпня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 09.11.2020 року (а. с. 9).

У сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спільні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився після розірвання шлюбу (а. с. 6 7).

Зазначене підтверджується заявою відповідача, що після розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати разом.

Згідно до відомостей з ЄДРСР та офіційного сайту «Судова влада України», судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2022 року, по справі № 505/701/22 було стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі на двох дітей однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 30.03.2022 року, і до досягнення ОСОБА_5 , повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 та потім з 11.11.2036 р. однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття сином ОСОБА_6 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Судовий наказ набрав законної сили 15.06.2022 року та станом на дату розгляду даної справи оскаржений чи переглянутий не був.

Також, згідно до відомостей з ЄДРСР та офіційного сайту «Судова влада України», заочним рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області, від 21.07.2022 року, по справі № 505/702/22 з ОСОБА_4 стягнено аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання останньої у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.03.2022 року і до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 22.08.2022 року та станом на дату розгляду даної справи оскаржене не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин, встановленими вищевказаними судовими рішеннями.

Разом із позовною заявою позивачем до суду надано довідку Другого Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) № 23637, від 17.08.2022 року, згідно до якої ОСОБА_4 нараховано до сплати аліменти за судовим наказом по справі № 505/701/22, виданим Малиновським районним судом 21.06.2022 року (а. с. 10).

Крім того, в ході розгляду справи позивачем надано Розрахунок заборгованості по аліментам у ВП № 693043341, складений державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30.11.2022 року, при примусовому виконанні судового наказу № 505/701/22, від 21.06.2022 року, згідно якого, станом на 30.11.2022 року за ОСОБА_4 встановлена заборгованість у розмірі 34699,35 грн. (а. с. 192).

Вказаний розрахунок здійснений без деталізації заборгованості до серпня 2022 року включно, та містить лише заборгованість, станом на серпень 2022 року 26059,35 грн. та на листопад місяць 2022 року загальна сума заборгованості складає 34699,35 грн.

Дослідивши вказаний розрахунок заборгованості, вбачається, що ОСОБА_4 судові рішення про стягнення аліментів на користь та на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконуються в повному обсязі, внаслідок чого існує заборгованість.

Разом з тим, суд відхиляє доводи сторони позивача, щодо невиконання відповідачем виконавчого листа № 505/702/22, виданого Котовським міськрайоним судом Одеської області 28.07.2022 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), оскільки такі не стосуються предмету спору.

Проте, матеріли справи містять ряд квитанцій, їх копій, та скріншотів оплат з банківського додатку, долучених стороною відповідача, які, як вказує сторона відповідача, підтверджують факт надання матеріальної допомоги відповідачем позивачу:

-22.03.22 отримувачу ОСОБА_1 переказано 2000 грн. (а. с. 55);

-26.03.22 отримувачу ОСОБА_1 переказано 700 грн. (а. с. 56);

-27.04.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 1000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 49);

-09.07.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 1000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 50);

-13.07.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 700 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 51);

-27.07.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 1000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 52);

-31.07.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 5000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 53);

-01.08.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 1000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 54);

-18.12.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 2000 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 125);

-28.12.22 платник ОСОБА_4 здійснив переказ 1200 грн. на користь отримувача ОСОБА_1 (а. с. 126);

Дослідивши вказані банківські квитанції, суд зазначає, що вони не містять вказівки про призначення платежу у вигляді аліментів.

Проте, враховуючи те, що шлюб між сторонами розірвано, відтак, у сторін відсутні будь-які зобов`язання сімейного характеру, окрім батьківського обов`язку, а тому суд приймає вказані квитанції, як такі, що підтверджують факт переказу коштів у якості аліментів на дітей.

У судовому засіданні позивачкою факт отримання грошових коштів не заперечувався.

Про наявність інших зобов`язань майнового характеру ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 сторони суд не повідомляли.

Стосовно доводів сторони позивача, що відповідач взагалі не сплачує аліменти та відомості про нього наразі внесені в Єдиний реєстр боржників, то суд вважає за можливе зазначити наступне.

Положеннями абзаців 1-5 ч. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про встановлення будь-якого з визначених Законом обмежень відносно ОСОБА_4 .

Також, згідно ч. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 із заявою до органів досудового розслідування (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Окрім того, як вже було встановлено судом, аліменти на утримання синів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 були присуджені на підставі судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси, від 15.06.2022 року, дата видачі судового наказу (який, у відповідності до законодавства є виконавчим документом) 21.06.2022 року. Час, з якого було присуджено аліменти з 30.03.2022 року, тобто, з моменту звернення до суду із заявою.

Відповідно до відомостей з АСВП, виконавче провадження ВП № 693043341 відкрито 27.06.2022 року.

Надана позивачу ОСОБА_1 довідка Другого Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) № 23637, згідно якої ОСОБА_4 дійсно має заборгованість зі сплати аліментів за судовим наказом по справі № 505/701/22, виданим Малиновським районним судом 21.06.2022 року датована 17.08.2022 року (а. с. 10).

У відповідності до п. 7 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5, від 02.04.2012 року, у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості.

Тобто, після видачі судового наказу стягувачу (21.06.2022 року) та до моменту надання державним виконавцем довідки про не сплату ОСОБА_4 аліментів за судовим наказом по справі № 505/701/22 (17.08.2022 року) та внесення про останнього відомостей до Єдиного реєстру боржників, пройшло менш ніж два місяці, що на думку суду, не може беззаперечно свідчити про небажання боржника сплачувати аліменти.

Також, відсутні докази, що відповідач був належним чином повідомлений про відкрите виконавче провадження відносно нього.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 5 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5, від 02.04.2012 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець, зокрема, виносить повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Між тим, ОСОБА_4 у відзиві на позов та його представник у судових засіданнях вказували, що відповідач визнає наявність заборгованості зі сплати аліментів, та має намір її погасити за можливості.

Окрім того, у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_8 (матір відповідача).

Так свідок вказала, що вона та її син не відмовляються від дітей та люблять їх. Намагаються надавати посильну допомогу, не дивлячись на те, що вона хвора, перенесла важку операцію, а син втратив роботу, але при цьому вони здійснюють перерахування коштів на утримання дітей.

Крім того, як вже було зазначено судом, представником Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області до канцелярії суду надано Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його малолітніх дітей (а. с. 91).

Згідно до вказаного висновку, «з моменту припинення сімейних відносин ОСОБА_4 утриманням та вихованням синів не займається, він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків з початку 2022 року і по теперішній час не цікавиться життям та здоров`ям своїх дітей.

Зазначене вказує лише на загальні фрази та відсутність будь-якої конкретики.

Згідно довідки другого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса) Міністерства юстиції України від 17.08.2022 р. № 23637 ОСОБА_4 дійсно не виплачує аліменти за судовим наказом № 505/701/22 видним Малиновським районним судом м. Одеси 21.06.2022 р. та внесений до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до довідки лікаря КНП «ЦПМСД ПМР ПР ОО» від 17.0.2022 р. з лютого місяця 2022 року по теперішній час малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відвідували лікаря тільки у супроводі матері.

Проте, відвідування лікаря у супроводі матері не вказує на наявність підстав для позбавлення батька батьківських прав.

Згідно до Висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його малолітніх дітей, у липні місяці 2022 року ОСОБА_1 звернулась до служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області із заявою про визначення місця проживання малолітніх синів разом із нею, оскільки батько - ОСОБА_4 не дає згоду на реєстрацію місця проживання дітей без поважних на те причин. Зазначена заява була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Подільської міської ради Подільського району Одеської області, результатом розгляду якої виконавчим комітетом (органом опіки та піклування) Подільські міської ради Подільського району Одеської області винесено рішення від 21.10.2022 року № 320 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_5 разом із матір`ю.».

На підставі викладеного, Виконавчим комітетом Подільської міської ради Подільського району Одеської області, зроблено висновок про доцільність позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 91).

Проте, суд не може погодитися з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Надавши оцінку долученому до матеріалів справи Висновку, суд приходить до висновку про його недостатнью обгрунтованість, оскільки такий було зроблено на основі аналізу дотриманням батьком дітей своїх батьківських обов`язків протягом досить короткого проміжку часу та лише на підставі:

- факту несплати ОСОБА_4 аліментів;

- відвідування дітьми лікаря у супроводі лише матері;

- наявності рішення того ж Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Проте, з Висновку вбачається, що ОСОБА_4 не був присутній при ухваленні висновку та не висловлював свою позицію щодо позбавлення його батьківських прав.

Як вже було встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 хоч і не в повному обсязі, однак здійснював перекази грошових коштів на користь позивачки.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків не може бути прийнято судом, оскільки це спростовується долученими відповідачем банківськими квитанціями.

Крім того, відповідачем на адресу позивача двічі були направлені поштові посилки з вмістом «іграшки» та «товари для дому» (а. с. 129 130).

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, при дослідженні усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку, що позивачем у справі не наведені та не підтверджені доказами обставини, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

На думку суду, позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав в інтересах дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним.

Крім того, посилання позивача на існування заборгованості по аліментах, не може свідчити про ухилення батьком від виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові, від 16.01.2019 року, в цивільній справі № 465/3694/14-ц (провадження №61-36265св18)

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог та заперечень, якими відповідач спростовує позовні вимоги, при їх вивченні у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

При поданні позову до суду позивачем не було сплачено судовий збір, який становить 992,40 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги залишені судом без задоволення, судовий збір належить стягнути з позивача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 19, 164 166 СК України, ст. ст. 2, 5, 10, 13, 76 81, 141, 259, 263 265, 268, 353, 354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

судовий збір у сумі 992,40 гривень на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст. 354 355 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 червня 2023 року.

Суддя: Н.В. Мирончук