Справа №345/3936/23
Провадження № 2/345/1055/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Калуської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 оформлене у вигляді Витягу з Протоколу №8 від 07.06.2023 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вище зазначеним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її рідною сестрою, зареєстрована та постійно проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 , зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.04.2005 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано. Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 29.10.2019 №235 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини-сироти, у зв`язку із тим, що мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Цим же Рішенням встановлено опіку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , над малолітньою онукою ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що мати дитини померла. На даний час опікуну ОСОБА_3 (бабусі), стало важче самостійно справлятися з обов`язками опікуна (піклувальника) стосовно внучки ОСОБА_4 в силу обставин, що стосуються віку та підірваного стану здоров`я, що погіршився. Станом на сьогодні вона не в змозі самостійно забезпечити виконання своїх обов`язків опікуна (піклувальника) належним чином. У зв`язку із цим, позивачка звернулася із заявою до Служби у справах дітей Калуської міської ради про призначення її опікуном рідної сестри ОСОБА_4 . Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 відмовлено позивачу у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , оскільки відповідно до абзаців 12-13 пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», позивач не може бути особою в сім`ї якої можуть бути влаштовані діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, так як у відповідності до поданих позивачем документів у неї немає постійного заробітку (доходу), а також щодо позивача відкрито кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення ч. 3 ст. 307 КК України, що суперечить інтересам дитини, яка може бути влаштована у її сім`ю на виховання. Таким чином позивачка просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 про відмову, у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4

17.10.2023 позивачка подала заяву про уточнення змісту позовних вимог та просила визнати протиправним і скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 оформлене у вигляді Витягу з Протоколу №8 від 07.06.2023 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка у судове засідання не з`явилися, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, а справу розглядати у її відсутності.

Представник відповідача служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. у судове засідання не з`явилися, однак подала заяву, в якій позовні вимоги не визнала з наступних підстав: у службі у справах дітей Калуської міської ради на обліку дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування перебуває ОСОБА_4 , з 17.03.2011 перебувала на обліку служби, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. 29.10.2019 рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №235 ОСОБА_4 , надано статус дитини-сироти та встановлено опіку ОСОБА_3 , над малолітньою у зв`язку із тим, що мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Опікунка ОСОБА_3 впродовж 2019 і по даний час свої опікунські обов`язки виконує без зауважень, постійно відповідає на дзвінки від працівників служби, забезпечує належний догляд дитині. Від ОСОБА_1 до служби надходила заява про призначення її опікуном над сестрою ОСОБА_4 . Комісія розглянувши документи, щодо встановлення їй піклування над ОСОБА_4 встановила, відсутній постійний заробіток та наявність відомостей про порушення кримінального провадження. На цій підставі комісія одноголосно проголосувала та вирішила відмовити ОСОБА_1 у встановленні опіки (піклування) над неповнолітньою ОСОБА_4 . З урахуваннях викладених аргументів, представник відповідача служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. просила у задоволені позову відмовити, а справу розглядати у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, однак подала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила її задовольнити, а справу розглядати у її відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) 20.09.2022, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 29.09.1999, батьками ОСОБА_1 , зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.04.2005 серія НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.15).

Згідно свідоцтва про смерть від 16.09.2019 серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16).

Відповідно до медичного висновку від 06.10.2014 № 126 про дитину-інваліда віком до 18 років, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дитиною-інвалідом підгрупи «А». Захворювання: Аномалія розвитку центральної нервової системи: мікроцефалія, гіпоплазія мозолистого тіла. Даний висновок дійсний до 14.01.2026 (а.с.12).

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 29.10.2019 №235 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано статус дитини-сироти, у зв`язку із тим, що мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.17).

Одночасно цим Рішенням встановлено опіку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , над малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відомості про батька дитини вказані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.18).

На підставі довідки № 876057 від 21.10.2022 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

25.05.2023 позивачка зверталася із заявою до Служби у справах дітей Калуської міської ради про призначення її опікуном рідної сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 відмовлено позивачу у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , оскільки відповідно до абзаців 12-13 пункту 38 постанови Кабінету Міністрів України №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», ОСОБА_1 не може бути особою в сім`ї якої можуть бути влаштовані діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, так як у відповідності до поданих документів у неї немає постійного заробітку (доходу), а також щодо позивача відкрито кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення ч. 3 ст. 307 КК України, що суперечить інтересам дитини, яка може бути влаштована у її сім`ю на виховання (а.с.37).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Статтею 62 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка їх потребує, або за місцем проживання піклувальника (опікуна).

Частиною першою статтею 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом.

Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 р. «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

Згідно пунктів 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні держадміністрації. Опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом.

Відповідно до п. 42 Порядку опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Відповідно до частин першої та другої статті 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Згідно з положенням пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідач відмовляючи позивачці у заяві про призначення опікуном з підстав відсутності постійного заробітку (доходу), а також щодо того, що супроти позивача відкрито кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення ч. 3 ст. 307 КК України, що суперечить інтересам дитини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 03.08.2023 офіційно працює на посаді адміністратора у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 та має постійний заробіток, що підтверджується довідкою від 07.08.2023 (а.с.10).

Що стосується відкритого кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 2 статті 2 Кримінального кодексу України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.

Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» вказав, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 10 грудня 2009 року в справі «Шагін проти України» зазначив, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі Альне де Рібемон проти Франції (AllenetdeRibemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, № 308).

Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, яку обвинувачено у вчиненні злочину, є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, а й поширюється на заяви, що їх роблять інші державні посадові особи стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які спонукають громадськість до думки про вину підозрюваного та визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом (див. висновки з відповідної практики Суду, наприклад, в рішенні у справі Хужин та інші проти Росії (KhuzhinandOthers v. Russia), N 13470/02, п. 93, від 23 жовтня 2008 року) Достатньо мати - навіть за відсутності будь-якого формального висновку - певні підстави припускати, що відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним (див. рішення у справі Бьомер проти Німеччини (Bohmer v. Germany), N 37568/97, п. 54, від 3 жовтня 2002 року). У цьому зв`язку Суд наголосив на тому, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині (див. рішення у справі Дактарас проти Литви (Daktaras v. Lithuania), N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X).

Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину, та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі "Ісмоїлов та інші проти Росії" (IsmoilovandOthers v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року).

Враховуючи, що на даний час відсутній вирок суду який набрав законної сили яким встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, то позивачку не можливо вважати такою, що вчинила кримінальне правопорушення, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

За таких обставин, беручи до уваги те, що фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників, у інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, а позивачка є рідною сестрою неповнолітньої дитини, опікунка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала в повному обсязі, тому позовну заяву слід задоводольнити. При цьому відповідач не довів, що ОСОБА_1 непридатна або неблагополучна. По-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Керуючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст., ч.1 ст.268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.06.2023 оформлене у вигляді Витягу з Протоколу №8 від 07.06.2023 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленні опіки над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне рішення виготовлене 18.12.2023.

Головуючий: