П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року місто Київ

справа № 760/8162/22

провадження №22-ц/824/5409/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - АТ КБ «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Митрофанової А.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, списаних з картки, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо автоматичного списання коштів з карти для виплат ОСОБА_1 та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача безпідставно списані грошові кошти в сумі 38 221,68 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач 15 березня 2022 року оформив карту для виплат в АТ КБ «Приватбанк» і згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» став споживачем фінансових послуг.

Станом на 01 квітня 2022 року відповідачем одноособово у кілька етапів було списано з карткового рахунку 56 157,42 грн.

Після звернення позивача до банку з проханням надати відповідь про підстави списання та зарахувати списані кошти на його рахунок, АТ КБ «Приватбанк» було повернуто ОСОБА_1 17 935,74 грн.

Зауважував, що не надавав банку будь-якої згоди або розпорядження на списання грошових коштів з його карткового рахунку.

Вказував, що мав карту «Універсальна» в АТ «Приватбанк», терміном дії до грудня 2011 року і можливо по ній існувала заборгованість.

Враховуючи, що термін дії його картки «Універсальна» закінчився в 2011 році, а відповідачем не заявлялись претензії щодо погашення заборгованості, не подавались позовні заяви про стягнення боргу по цій кратці, вважав, що банк не мав права вимагати у позасудовому порядку повернення кредитних коштів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо списання коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані з рахунку грошові кошти у розмірі 38 221,68 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У мотивування вимог скарги зазначає, що умовами анкети-заяви від 02 грудня 2009 року сторонами узгоджено та передбачено, що погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списання банком коштів з дебетної карти.

Зауважує, що списання коштів не є власними одноособовими діями банку, а є уповноваженням позичальника банку на виконання невиконаного клієнтом зобов`язання на підставі умов договору, які погоджені сторонами та прийняті ними до виконання, що не суперечить діючому законодавству та самій волі позичальника.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне і обґрунтоване, залишити без змін.

Уважає, що відповідач безпідставно почав проводити бездоговірне списання грошових коштів з належного йому карткового рахунку, на якому знаходились кошти, отримані ним як заробітна плата, оскільки, відповідач у своїх діях керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, тоді як порядок списання коштів з рахунку клієнта регулюється статтею 1071 ЦК України, яка передбачає можливість такого списання виключно за розпорядженням клієнта.

Представник відповідача Хитрова Л.В. у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Позивач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 15 березня 2022 року ОСОБА_1 підписано заяву на відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Карта для виплат», відповідно до пункту 8 якої письмові розпорядження підписуватимуться Клієнтом або уповноваженою особою за довіреністю.

16 березня 2022 року позивачем підписано Згоду на збір та обробку персональних даних Дослідницькому центру науково-технічної інформації та технічних досліджень при НП України та зафіксовано прохання перераховувати на картковий рахунок № НОМЕР_1 належну йому заробітну плату та грошове забезпечення.

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 23 березня 2022 року позивачу нараховано заробітну плату і того ж дня відбулося автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_2 .

Загалом за період з 23 березня по 29 червня 2022 року з карткового рахунку ОСОБА_1 десять разів проводилося автоматичне списання грошових коштів на загальну суму 56 157,42 грн.

01 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із листом, у якому просив повідомити про підстави списання коштів з належної йому карти та повернути їх на його картковий рахунок.

07 квітня 2022 року банком направлено позивачу відповідь, що на підставі ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду та у випадках, встановлених договором між банком та клієнтом. Згідно з п. 1.1.3.1.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), а також при ініціюванні клієнтом валютних операцій із купівлі, продажу, обміну безготівкової іноземної валюти через платіжні пристрої, у межах платіжного ліміту рахунка.

Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості за договором або в розмірі, який ініційовано клієнтом в платіжному пристрої в іноземній валюті/національній валюті України, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України за обмінним курсом банку на дату її проведення, з відшкодуванням банку витрат на оплату зборів, комісій і вартості наданих послуг, що діють на дату і час проведення банком операції.

Після звернення позивача до банку з проханням надати відповідь про підстави списання та зарахувати списані кошти на його рахунок, АТ КБ «Приватбанк» було повернуто ОСОБА_1 17 935,74 грн.

Як убачається з наданого скріншоту додатку «Приват 24», позивач користувався картою «Універсальна» НОМЕР_3 , термін дії якої до 12/11 з наявним боргом 2 371 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» наявні будь-які домовленості щодо погодження автоматичного списання коштів з карткового рахунку. Відповідачем не доведено факту його правомірної поведінки, не спростовано тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» до нечесної підприємницької практики, яка в Україні забороняється, включаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а, також, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Закон називає агресивною таку підприємницьку практику, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Однією з ознак агресивної підприємницької практики згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором.

Забороняється вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (пункт 4 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

На підставі статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно із статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За змістом пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно пункту 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

У відповідності до пункту 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач, відповідно до умов договору, зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Аналіз наведених норм Закону дає можливість дійти до висновку про те, що банк зобов`язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку, приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.

Відповідно до підпунктів 1, 6 пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; ініціювання переказу здійснюється шляхом подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні.

Статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

За змістом пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті від 21 січня 2004 року №22, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року (далі - Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 6.5 Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Пунктом 46 Розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України передбачено, що меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Відповідно до пункту 47 розділу ІІІ цього Положення внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Статтею 25 Закону України «Про оплату праці» визначено, що забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Заперечуючи проти позову банк посилався на те, що кошти були списані з рахунку ОСОБА_1 на виконання умов договору №б/н від 02 грудня 2009 року в рахунок погашення існуючої заборгованості, на підставі підписаних ним заяв, а також Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно із частинами першою-другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як убачається з матеріалів справи, Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку не були підписані ОСОБА_1 .

Відповідач посилався також на те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розміщений на сайті: https://privatbank.ua.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, згідно положень витягу з Умов, на який посилається відповідач, списання передбачене у разі настання термінів платежів. Відповідач же ні у відповіді позивачу, ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не зазначив за якими ж саме платежами у позивача настав термін їх сплати.

У наданих суду анкетах-заявах ОСОБА_1 відсутні умови про те, що він доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків, або конкретних рахунків на погашення кредитної заборгованості із зазначенням відповідних реквізитів.

Окрім того, з наявної у справі заяви від 02 грудня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати банківську послугу: Вклад «копилка («Пенсійний накопичувальний» - для пенсійних карток). Жодних відомостей про суму кредитного ліміту у заяві не вказано.

Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача (картка для виплат № НОМЕР_4 ) з цього рахунку відповідач списав автоматично кошти для погашення простроченої заборгованості у розмірі 56 157,42 грн.

Будь-яких розрахунків наявної у позивача перед банком заборгованості відповідач не надав.

За період з 08 квітня 2022 року по 11 квітня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» перерахувало ОСОБА_1 17 935,74 грн. у рахунок повернення списаних коштів.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та норми закону, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем безпідставного списання банком коштів з його карткового рахунку в загальному розмірі 38 221,68 грн та невідповідності дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

При цьому, відповідачем не доведено у встановленому законом порядку факту його правомірної поведінки, не спростовано аргументи позивача.

Отже, на підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, а також зводяться до власного тлумачення відповідачем норм чинного законодавства.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 червня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус