Справа № 203/4526/21
Провадження № 6/0203/45/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

16 червня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Погрібному О.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданий 19 листопада 2021 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 203/4526/21 (провадження № 2-н/0203/213/2021) за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

17 травня 2023 року від ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про виправлення помилки у виконавчому документі, в якій останній посилається на те, що у судовому наказі № 203/4526/21 (провадження № 2-н/0203/213/2021), що виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 19 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, допущено помилку, в частині зазначення дати народження стягувача ОСОБА_2 , зокрема датою народження останньої зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як її правильною датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що судовий наказ не може бути виконано, внаслідок його суттєвого недоліку, а саме він не відповідає чинному законодавству і не має юридичної сили, а тому просив суд зупинити виконавче провадження 68036264 до розгляду цієї заяви, а також визнати судовий наказ № 203/4526/21 від 19 листопада 2021 року таким, що не підлягає виконання, а також постановити ухвалу з правовими наслідками закінчення провадження по цій справі.

Стягувач та боржник у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України не перешкоджає для розгляду заяви за їх відсутності.

Дослідивши заяву, а також матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 19 листопада 2021 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі наказового провадження № 203/4526/21 (провадження № 2/0203/213/2021) виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 жовтня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах внормовані Розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Заявлена заявником підстава, за якою він просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовою (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання), ні процесуально-правовою (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц.

В той же час, ні стягувач, ні боржник не зверталися до суду із заявою про виправлення помилки у судовому наказі, що виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 19 листопада 2021 року у справі № 203/4526/21, тоді як з власної ініціативи суд не може внести до судового наказу будь-які виправлення. Пред`явлена боржником ОСОБА_1 заява має лише назву «про виправлення помилки у виконавчому листі», проте такої вимоги він не заявляє, а просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню з підстав того, що судовий наказ не відповідає вимогам чинного законодавства через зазначення у ньому невірної дати народження стягувача, проте в матеріалах справи відсутні документи щодо повернення державним виконавцем цього судового наказу через його невідповідність вимогам закону та наведені у заяві підстави, не дають підстав вважати, що судовий наказ видано помилково або ж те, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви про зупинення примусового виконання за судовим наказом, суд приймає до уваги те, що підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Зокрема, відповідно до пункту 2 цієї статті, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Тобто, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення вчинення виконавчих дій та порядок вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій, а саме зупинення вчинення виконавчих дій вирішується безпосередньо виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» прямо віднесено вирішення питання про зупинення виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій до компетенції виконавця, а не суду.

Передбачене п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист.

Одночасно суд не вправі вжити заходи забезпечення заяви (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення вчинення виконавчих дій, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключно повноваженням державного виконавця.

Крім того, слід відмітити, що зупинення стягнення в межах виконавчого провадження, що здійснюються на підставі судового наказу, що набрало законної сили є неприпустимим при розгляді, зокрема, заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, суд зазначає, що вжиття заходів щодо зупинення виконавчих дій відноситься до виключних повноважень державного виконавця, а тому заявник не позбавлений права на звернення до виконавця із відповідною заявою.

Крім того, учасник виконавчого провадження (боржник) не позбавлений права оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність виконавця, зокрема, щодо відмови зупинити вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відсутні докази на підтвердження звернення заявника до державного виконавця та, відповідно, відмови державного виконавця від зупинення виконавчого провадження та зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, з огляду на звернення заявника до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а також зважаючи на обґрунтування, наведені заявником в даній заяві, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зупинення стягнення (зупинення виконання за виконавчим листом) в межах виконавчого провадження в рамках розгляду даної справи відсутні, так само і відсутні підстави вважати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 260, 432, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, виданий 19 листопада 2021 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 203/4526/21 (провадження № 2-н/0203/213/2021) за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання). Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.В. Колесніченко