Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/536/23
Провадження № 2/528/201/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 червня 2023 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вітківського М.О.,

при секретарі Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без технічної фіксації в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок садибного типу у порядку спадкування за заповітом та законом,-

в с т а н о в и в:

14 квітня 2023 року представник позивача адвокат Чумарний А.І. звернувсь до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 45 кв. м, житловою площею - 22,5 кв. м), «Б» - сараю, «В»- вбиральні.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до виписки з погосподарської книги за період з 1991 по 1995 роки в господарстві за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала голова домогосподарства ОСОБА_3 . Оскільки в будинку за вказаною вище адресою проживала та була зареєстрована станом на 15.04.1991 року одна особа, яка не менше трьох років до 15.04.1991 року приймала участь працею та коштами у розбудові господарства двору та не втратила право на частку у ньому, домогосподарство належало ОСОБА_3 в цілій частині відповідно до правил п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сліпорід-Іванівка Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області мати позивача ОСОБА_3 померла. На час смерті вона мала у власності житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 45 кв. м, житловою площею - 22,5 кв. м), «Б» - сараю, «В»- вбиральні.

За час свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, всі майнові права, заповіла в рівних долях своїм дітям: позивачу, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (рідний брат позивача), який спадщини не прийняв, бо помер ще до відкриття спадщини.

Зазначає, що з метою переоформлення спадщини, позивач, як спадкоємець за заповітом та за законом першої черги, вчасно звернулася до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом нотаріус їй відмовила. Свої дії мотивувала тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Оскільки нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, позивач вимушена звернутися за захистом порушеного, невизнаного права з даним позовом до суду.

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 17.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче засідання на 15.05.2023 року о 09 год. 30 хв. з викликом сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-27).

28.04.2023 року на виконання ухвали суду від 17.04.2023 року від приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33-72).

Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 30.05.2023 року на 10 год 00 хв. (а.с.77,78).

30.05.2023 року розгляд справ відкладено на 19.06.2023 року о 09-30 год.

19.06.2023 року у судове засідання позивач та його представник адвокат Чумарний А.І. не з`явилися вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, натомість в матеріалах справи міститься заява представника позивача про проведення судового засідання без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.83).

Представник відповідача Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Сидоренко Р.М., через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача в якій зазначив, що при вирішенні питання про задоволення позову ОСОБА_1 , покладається на розсуд суду (а.с.89).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, вона належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надіслала суду заяву в якій просить розгляд справи провести без її участі, проти позовних вимог не заперечує, просить задовольнити позов. (а.с.87,88).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Сліпорід Іванівка, Гребінківської ТГ, Лубенського району, Полтавської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Гребінківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 12.04.2022, актовий запис №173. (а.с.12 зворот).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим с. Майорщина Гребінківського району Полтавської області, актовий запис №13 від 30.03.1963 року (а.с.9 зворот), та свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 28.05.1983 року, актовий запис №7. (а.с.9 зворот).

Із матеріалів справи вбачається, що 26.10.1992 року мати позивача ОСОБА_3 склала заповіт на випадок своєї смерті та заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, взагалі все те, на що вона матиме право і що буде їй належати на день її смерті. Заповіт посвідчено секретарем с. Сліпорід-Іванівка Гребінківського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі №56. (а.с.13, 13зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкоємець за заповітом брат позивача ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 10752 від 22.08.2000 року. (а.с.11 зворот).

Відповідно до експертного висновку виготовленого Українське бюро лінгівстичних експертиз від 05.01.2023 року №056/12-n встановлено, що розходження в записах прізвища ОСОБА_8 / ОСОБА_9 викликано графічним впливом російської мови цього прізвища ( ОСОБА_8 ) та/або фонетичними коливаннями в вимові голосного (і/и) в ареалі документальної фіксації української форми прізвища. Лігвістична ідентифікація аналізованих записів базується на їхньому співвіднесенні з типовими девіаціями в практиці документування власних назв. Українські записи прізвища ОСОБА_10 зокрема у первинних документах, є ідентичними. (а.с.12).

Відповідно до виписки з погосподарської книги за період з 1991 по 1995 роки в господарстві за особовим рахунком № НОМЕР_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року була зареєстрована та проживала голова домогосподарства ОСОБА_3 . (а.с.14).

Згідно довідки про підтвердження поштової адреси, виданої Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області від 02.11.2022 №03-16/7-173, домоволодіння згідно з погосподарською книгою № НОМЕР_6 за адресою: по АДРЕСА_1 , числиться за ОСОБА_3 . (а.с.15).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем станом на 24.11.2022 року проведено технічну інвентаризацію будинку садибного типу, проведено незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна та виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: по АДРЕСА_1 . (а.с.16-18).

Згідно інформаційної довідки ФОП ОСОБА_11 від 23.11.2023 року №2366, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому складається з: складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 45 кв. м, житловою площею - 22,5 кв. м), «Б» - сараю, «В»- вбиральні. Всі будівлі та споруди були збудовані до 1992 року. (а.с.19).

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» №1373 від 28.11.2022 року, станом на 29.12.2012 року об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстровано. (а.с.19 зворот).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташується за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 34 734 грн. (а.с. 20,21).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2022 року, яка видана, приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Радзівон Н.В., вбачається, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заведена за №49/2022 рік, відповідно до матеріалів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини за заповітом подала дочка ОСОБА_1 . Померлою ОСОБА_3 було складено заповіт посвідчений 26.10.1992 року виконавчим комітетом Майорщинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області в особі секретаря, зареєстрованого в реєстрі за № 56. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус ОСОБА_1 , відмовив, в зв`язку із відсутністю належних правовстановлюючих документів на житловий будинок. (а.с.22,22 зворот).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до вимог статей 123 і 126 ЦК УРСР (редакції 1963 року) та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 Цивільного кодексу. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Статтею 5 Закону визначено об`єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, а саме: земельні ділянки, підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна, як колгоспний двір, законодавством не передбачена.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 .

Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд враховує, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , прийняла спадщину, яка була заповідана її матір`ю ОСОБА_3 , але не може реалізувати своє право на спадковий житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому змушена в судовому порядку захищати свої права та законні інтереси.

У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Гребінківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок садибного типу у порядку спадкування за заповітом та законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку (загальною площею 45 кв. м, житловою площею - 22,5 кв. м), «Б» - сараю, «В»- вбиральні.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , (адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Виконавчий комітет Гребінківської міської ради Полтавської області, , (юридична адреса: 37400, м. Гребінка, Полтавська область, вул. Ярослава Мудрого, буд.35).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Суддя М. О. Вітківський