КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1638/23
Провадження № 2/552/2044/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.06.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді - Турченко Т.В.
При секретарі Коробко Т.М.,
розглянувши у спрощеному провадженні в судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
27.03.2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В позовній заяві вказував на те, що 16.08.2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір, за умовами якого вони домовилися не пізніше 20.08.2022 року укласти договір оренди квартири , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою підтвердження дійсності свого наміру орендувати квартиру ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гарантійний внесок в рахунок суми за основним договором в розмірі 10 000,00 грн. Проте, в строк до 20.08.2022 року з вини ОСОБА_2 договір укладений так і не був. 25.11.2022 року ним було направлено відповідачеві претензію про повернення авансу, яка залишена на даний час без відповіді та виконання. В зв`язку з чим просив суд стягнутим з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 10 000 грн., як повернення гарантійного внеску в рахунок суми за основним договором у зв`язку з його не укладенням та стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.
28.03.2023 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач ОСОБА_2 відзив до суду не надала.
Інші пояснення, заяви та клопотання від учасників справи, які належним чином повідомлені про розгляд справи судом, не надходили.
Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що16.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено розписку про сплату гарантійного внеску, за умовами якого вони домовилися не пізніше 20.08.2022 року укласти договір оренди квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.1 вищевказаної розписки ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гарантійний внесок в рахунок суми за основним договором в розмірі 10 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що в строк до 20.08.2022 року з вини ОСОБА_2 договір укладений так і не був.
Пунктом 4 розписки від 16.08.2022 року передбачено, що якщо в строк, вказаний в пункті 1 договір оренди об`єкту не буде укладено з вини власника об`єкту, гарантійний внесок повертається потенційному орендарю.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25.11.2022 року позивачем було направлено відповідачеві претензію про повернення авансу, яка залишена на даний час без відповіді та виконання.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, згідно статті 525 цього Кодексу зазначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Аванс у цивільному праві - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати.
Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору.
Частиною 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
У даному випадку суд встановив, що сторони мали намір укласти договір оренди квартири, але ні попередній ні основний договір оренди сторони не уклали, а отримані за розпискою кошти в сумі 10 000 грн. є авансом, що зазначено в розписці від 16.08.2022 року.
Верховний Суд України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-17цс12 надав такі роз`яснення «оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.»
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.
Оскільки договір оренди квартири між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в установленому законом порядку не укладено, отже передана відповідачу сума у розмірі в сумі 10 000 грн. є авансом.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 даної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми авансу в розмірі 10 000,00 грн. суд вважає законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн., понесені ним при поданні позову.
Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 грн., як повернення гарантійного внеску в рахунок суми за основним договором у зв`язку з його не укладенням та 992,40 грн. судового збору, а всього 10 992 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП - не встановлено, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст заочного рішення складений 21.06.2023 року.

Головуючий Т.В.Турченко