Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/1274/2023

Справа № 219/10137/21

14 червня 2023 року Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі продажу гаража, визнання права власності на гараж,

встановив:

представник позивача адвокат Боденко Д.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаража, який складається з 4/100 (чотирьох сотих) часток нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - гараж, позначений на плані літерою Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м., укладений 05.08.2014 року у смт. Миронівський між продавцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), від імені якого діяла ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право приватної власності на об`єкт нерухомості, який складається з 4/100 (чотирьох сотих) часток нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - гараж, літ. Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 05.08.2014 р. між ОСОБА_4 , від імені якого діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та позначений на плані літерою Ж-1, загальною площею 143,5 кв.м. Даний гараж належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07.12.2005 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2696. Під час укладання даного договору ОСОБА_1 було передано заяву ОСОБА_5 від 24.04.2014р., з якої вбачається, що вона цією заявою дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 продати набуті ними в період шлюбу всі частки у праві власності на нежитлові будівлі та споруди, за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за його розсудом. Тобто, під час продажу гаража продавець діяв за згодою подружжя. За умовами договору ОСОБА_1 перейшло прав власності на гараж, за який позивач сплатив грошові кошти. Ці кошти були передані в присутності двох свідків. В підтвердження свого наміру ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_4 та за згодою його дружини ОСОБА_5 , передала ОСОБА_1 розписку та правовстановлюючі документи на гараж, а також ключі від нього. Сторони домовились оформити договір нотаріально після завершення бойових дій у смт. Миронівській. З цього часу позивач безперешкодно користується гаражем. У січні 2020 року позивач дізнався, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки договір не був нотаріально посвідчений позивач зв`язався з дружиною продавця - ОСОБА_5 , проте остання повідомила, шо мешкає на тимчасово окупованій території та не має змоги приїхати до смт. Миронівський. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина продавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Оскільки остання померла на тимчасово окупованій території, то свідоцтво про смерть відповідним відділом державної реєстрації актів цивільного стану не видавалось. Згодом позивачу стало відомо, що після померлого ОСОБА_4 залишились спадкоємці, а саме - його дочка ОСОБА_2 , а також онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . На неодноразові звернення позивача до відповідачів, як спадкоємців нерухомого майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 щодо здійснення належного переоформлення гаражу, відповідачі запевняли, договір буде укладений пізніше після переоформлення спадщини. У серпні 2021 р. позивачу стало відомо, шо відповідно до спадкової справи № 68/2019, відкритої в Першій бахмутській державній нотаріальній конторі Донецької області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 до складу спадкоємців входить дочка померлого - ОСОБА_2 , до спадкового майна входить грошова сума недоотриманої пенсії та вона вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 10.04.2019р. за реєстровим № 1-470. Крім того, у травні 2021р. позивачу стало відомо, що згідно заповіту від 07.12.2005 р. ОСОБА_4 заповів гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Проте вони заяву про прийняття спадщини після померлого не подавали та відповідно спадщину не прийняли. Після смерті ОСОБА_4 відсутні спадкоємці, що фактично прийняли спадщину саме на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та позначений на плані літерою Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м. А тому наразі продавець ОСОБА_4 досі залишається власником гаражу, який було придбано позивачем. До теперішнього часу ані дочка померлого ОСОБА_4 , ані його онуки документи на гараж на своє ім`я не переоформили. Наразі відповідачі визнають дійсність договору купівлі-продажу гаража та право позивача на придбаний ним гараж, але здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не можуть, оскільки ОСОБА_4 помер, а відповідачі не були стороною договору. Нотаріально позивач не має можливості отримати документи на своє ім`я, та у зв`язку з не переоформленням документів позивач не має можливості переоформити комунальні договори по гаражу, тому виникла необхідність звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Боденко Д.О. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої він просить справу розглянути без його участі та без участі позивача, позов підтримують та просять його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від них до суду надійшли заяви, згідно яких вони просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить майно, яке складається з 4/100 часток нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: гараж, позначений на плані літерою Ж-1, загальною площею 143,5 кв.м, яке придбано ОСОБА_4 за 2700 гривень, що раніше належало ТОВ «Миронівська СТО» на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням житлово-комунального господарства Дебальцівської міської ради 19.11.2004 року, зареєстрованого Єнакієвським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі 5 за № 935 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 8523499, що підтверджується Свідоцтвом від 07.12.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., номер в реєстрі № 2696, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2006 року, номер витягу 9703335 (а.с.15,16).

На підставі довіреності, посвідченої 24.04.2014 року приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., номер в реєстрі № 538, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 продати за ціну та на умовах за її розсудом всі належні йому частки у праві власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно заяви, посвідченої 24.04.2014 року приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., номер в реєстрі № 540, ОСОБА_5 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 продати набуті ними в період шлюбу всі частки у праві власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за його розсудом (а.с.20).

Згідно Договору купівлі-продажу гаража від 05.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , останній прийняв у власність майно, яке складається з 4/100 (чотирьох сотих) часток нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - гараж, позначений на платі літерою Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м.

У п.9 зазначеного договору сторони домовилися, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснено у строк до 01.01.2019 року (а.с.18).

Відповідно до розписки від 05.08.2014 року ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_4 , отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 88 000,00 гривень за продаж нерухомого майна, яке складається з 4/100 (чотирьох сотих) часток нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме гаражу літ. Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10.11.2018 року Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Антрацит Луганської області (а.с.21).

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 07.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., номер в реєстрі № 2697, згідно якого належні йому нежитлові будівлі та споруди, шо знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме: адміністративну будівлю з магазином, будівлю малярного цеху, гараж, він заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рівних частках кожному (а.с.24).

Згідно довідки державного нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори Бахмутського району Донецької області Кари О.О. від 05.08.2021 року № 1120/02-14 відомості про склад спадкоємців по спадковій справі № 68/2019, відкритої в Першій бахмутській державній нотаріальній конторі Донецької області після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_4 , 1939 року народження, є дочка померлого - ОСОБА_2 , 1964 року народження, до складу спадкового майна входить грошова сума недоотриманої пенсії та вона же отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 10 квітня 2019 року за реєстровим № 1-470 (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65897259 від 05.08.2021 року, номер спадкової справи 63796682) (а.с.22, 23).

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно положень ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Судом достовірно встановлено, що право власності на гараж, позначений на плані літерою Ж-1, загальної площею 143,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Договір купівлі-продажу зазначеного гаража був укладений між ОСОБА_4 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 05.08.2014 року, а нотаріально завірити цей договір сторони домовилися в строк до 01.01.2019 року. Однак в зазначений строк договір нотаріально завірений не був.

Позивач вказує, що на даний час відсутня можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаража, оскільки власник майна помер, відповідачі до теперішнього часу документи на гараж на своє ім`я не переоформили.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що він втратив можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу гаража з причин, що не залежать від нього, а саме з тих підстав, що власник гаража ОСОБА_4 помер, а його спадкоємці не прийняли спадщину, виходячи з такого.

На підставі довіреності, посвідченої 24.04.2014 року приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 продати за ціну та на умовах за її розсудом всі належні йому частки у праві власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно заяви, посвідченої 24.04.2014 року приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., ОСОБА_5 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_4 продати набуті ними в період шлюбу всі частки у праві власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну та на умовах за його розсудом. Згідно Договору купівлі-продажу гаража від 05.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , останній прийняв у власність спірне майно, однак сторони не посвідчили вказаний договір нотаріально, а домовилися, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу буде здійснено у строк до 01.01.2019 року, однак ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Антрацит Луганської області.

За життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 07.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О., номер в реєстрі № 2697, згідно якого належні йому нежитлові будівлі та споруди, шо знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме: адміністративну будівлю з магазином, будівлю малярного цеху, гараж, він заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , в рівних частках кожному (а.с.24).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Проте існування таких обставин позивачем не доведено, відомості про втрату можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин не доведено.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є вчиненими і не створюють прав і обов`язків для сторін. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Таким чином, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України виникає в момент державної реєстрації, порядок здійснення якої визначений ст. 182 ЦК України, а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Оскільки передача грошових коштів не свідчить про набуття права власності на нерухоме майно за відсутності нотаріально посвідченого договору, суд виходить із відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на спірний гараж.

Позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідачів з питанням щодо переоформлення прав власності на гараж.

Однак позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували ухилення відповідачів від посвідчення договору. Так, позивач вказує, що наразі за наявності заповіту спадщина у вигляді спірного гаражу ніким не прийнята. Однак позивач не надав суду доказів про те, що останній направляв на адресу відповідачів письмові пропозиції з`явитися до нотаріуса, вимогу про необхідність урегулювання питання щодо оформлення права власності на гараж та йому було відмовлено або його вимогу було залишено без задоволення.

Натомість відповідачі в ході судового розгляду надали суду заяви про визнання позову, що свідчить про те, що вони не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірний гараж та не чинять жодних перешкод для оформлення за позивачем права власності на гараж. Крім того, виходячи з того, що довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 продати спірний гараж, та заява його дружини про надання дозволу на продаж такого гаражу були посвідчені приватним нотаріусом Дебальцівського міського нотаріального округу Бережним Д.О. 24.04.2014 року, а договір купівлі-продажу гаража відбувся 05.08.2014 року, позивачем суду не наведено непереборних підстав, які б перешкоджали сторонам посвідчити цей договір нотаріально на момент його укладення.

Таким чином, суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача. Вимога про визнання права власності за позивачем на вказаний гараж є похідною і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 78, 89, 235, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі продажу гаража, визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - О.М. Лапченко