Справа №173/1897/23
Провадження №2/173/521/2023
"30" листопада 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.
При секретареві Рудовій Л.В.
За участю: представника позивача - адвоката Шевченко А.Г.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Науменко Світлана Борисівна до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговими розписками,-
30.06.2023 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Науменко С.Б ., з позовом про стягнення боргу за борговими розписками до відповідача ОСОБА_2
10.07.2023 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання 10.10.2023 року.
10.10.2023 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 30.11.2023 року в зв`язку з неявкою відповідача.
30.11.2023 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 30.11.2023 року
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
30.11 .2023 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача борг :
- за борговою розпискою від 17.06.2020 року в сумі 832 114 грн., 98 копійокз них: 767 193.50 грн., основного боргу та 64 921 грн. 48 коп. 3% річних
- за борговою розпискою від 17.12.2020 року в сумі 334 062 грн. 57 коп., з них 312 295.85 грн., основного боргу та 21 766 грн. 73 коп. - 3% річних.
Стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 17.06.2020 року ним були надані відповідачці у позику грошові кошти в розмірі 20 979.57 доларів США, що в гривневому еквіваленті по комерційному курсу станом на день передання відповідачу грошових коштів становило 555 958.70 грн. Позичальник зобов`язувалась повернути кошти позивачеві 27.06.2020 року.
Відповідно до умов погоджених сторонами в подальшому. Відповідачка зобов`язувалась повернути суму позики (її частину в сумі, еквівалентній 12 000.00 доларів США) за борговою розпискою за наступним графіком погашення боргу:
1)26.06.2020 -29.06.2020 - 1 000.00 доларів США;
2)22.07.2020-29.07.2020 2 000.00 доларів США;
3)21.09.2020-26.09.2020 4 000.00 доларів США;
4)20.10.2020 -27.10.2020 - 5 000.00 доларів США;
Графік повернення суми позики написаний відповідачкою власноруч на тому ж аркуші, що власноруч складана нею розписка, нижче тексту безпосередньої розписки.
Відносно решти суми позики в розмірі 8 979.57 доларів США окремий строк повернення сторонами не погоджувався, отже строк її повернення визначений безпосередньо розпискою - 27.06.2020 року.
Крім того 17.12.2020 року позивачем надано відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 8 540.00 доларів США, що в гривневому еквіваленті по комерційному курсу станом на день передання відповідачу грошових коштів становило 237 412.00 грн.
Відповідно до умов погоджених сторонами, Відповідачка зобов`язувалась повернути суму позики до 01 березня 2021 року.
На момент подачі цієї позовної заяви , згідно офіційному курсу НБУ продаж долару США становить 36.5686 грн.
Позивач виконав умови договору надавши відповідачці грошові кошти.
Разом з тим, відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у визначений строк, вимоги повернути грошові кошти ігнорує, що й стало підставою звернення до суду.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення за обставинами, фактично викладеними в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не надала. З матеріали справи ознайомлена, шляхом їх направлення на вказану відповідачкою електронну адресу (а.с.36).
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 17.06.2020 року позивачем були надані відповідачці у позику грошові кошти в розмірі 20 979.57 доларів США, що в гривневому еквіваленті по комерційному курсу станом на день передання відповідачу грошових коштів становило 555 958.70 грн. Позичальник зобов`язувалась повернути кошти позивачеві 27.06.2020 року, що підтверджується копією розписки .
Крім того 17.12.2020 року позивачем надано відповідачу позику - грошові кошти в розмірі 8 540.00 доларів США, що в гривневому еквіваленті по комерційному курсу станом на день передання відповідачу грошових коштів становило 237 412.00 грн.
Відповідно до умов погоджених сторонами, Відповідачка зобов`язувалась повернути суму позики до 01 березня 2021 року, що підтверджується копією розписки.
Таким чином судом встановлено, що між сторонами було укладено два договори позики, на підтвердження укладення даних договорів позики відповідачем були надані позивачу розписки від 17.06.2020 року та від 17.12.2020 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що договори позики між сторонами укладені в належній формі, оскільки відповідачем видані розписки на підтвердження укладення даних договорів.
Крім того згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Таким чином видані відповідачем розписки підтверджують і факт отримання відповідачкою грошових коштів за ними.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.
Відповідно до розписки від 17.06.2020 року відповідач зобов`язувалась повернути грошові кошти до 27.05.2020 року.
Відповідно до умов погоджених сторонами в подальшому, Відповідачка зобов`язувалась повернути суму позики за розпискою від 17.06.2020 року (її частину в сумі, еквівалентній 12 000.00 доларів США) за борговою розпискою за наступним графіком погашення боргу:
1) 26.06.2020 -29.06.2020 - 1 000.00 доларів США;
2) 22.07.2020-29.07.2020 2 000.00 доларів США;
3) 21.09.2020-26.09.2020 4 000.00 доларів США;
4) 20.10.2020 -27.10.2020 - 5 000.00 доларів США;
Графік повернення суми позики написаний відповідачкою власноруч на тому ж аркуші, що власноруч складана нею розписка, нижче тексту безпосередньої розписки.
Відносно решти суми позики в розмірі 8 979.57 доларів США окремий строк повернення сторонами не погоджувався, отже строк її повернення визначений безпосередньо розпискою - 27.06.2020 року, що підтверджується копією розписки.
Відповідно до розписки від 17.12.2020 року відповідачка зобов`язувалась повернути позики до 01.03.2021 року, що підтверджується копією розписки.
За доводами позивача та представника позивача, відповідач, ОСОБА_2 , взяті на себе боргові зобов`язання не виконала та не повернула позивачеві суму боргу у встановлені вищевказаними розписками строки Будь-яких доказів, які б свідчили про повернення боргу відповідачем суду не надано. З чого суд приходить до висновку, що відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані. Строк повернення позики за борговими розписками настав.
На підставі вищевикладеного суд, у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Проте, згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача борг в національній валюті, а саме в гривні, за офіційним курсом, що існував на час подання позовної заяви.
Відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення сум боргу за вказаними вище борговими розписками.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача, 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач просить стягнути з відповідача борг з урахуванням трьох відсотків річних. Суд, вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги в цій частині, так як відповідач допустила прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із наведеного позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, вважає за можливе стягнути з відповідача крім основної суми боргу також і 3 % річних в сумі 64 921 грн. 48 коп. за борговою розпискою від 17.06.2020 року і 21 766 грн. 73 коп., за борговою розпискою від 17.12.2020 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 895 грн., 02 коп. відповідно до суми задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Науменко Світлана Борисівна до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговими розписками - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Верхньодніпровським РВ ГУМВД в Дніпропетровській області 10.12.2010 року), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , борг :
-за борговою розпискою від 17.06.2020 року в сумі 832 114 грн., 98 коп. з яких: 767 193.50 грн., сума боргу та 64 921 грн. 48 коп. 3% річних.
-за борговою розпискою від 17.12.2020 року в сумі 334 062 грн., 57 коп., з яких: 312 295.84 грн.. сума боргу та 21 766 грн. 73 коп. - 3% річних.
Стягнути із ОСОБА_2 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Верхньодніпровським РВ ГУМВД в Дніпропетровській області 10.12.2010 року), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , - 11 895 грн., 02 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 10.12.2023 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 19.12.2023 року

Дата набрання законної сили: 10.01.2024 року