Справа № 461/4362/23
Провадження № 2/461/1885/23
УХВАЛА

14.06.2023 року,суддя Галицького районного суду м.Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна, скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом винесення заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що вона звернулась до суду із позовом, в якому просить:

1.розірвати договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 01, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. 22.03.2017, зареєстрований в реєстрі за №770;

2.зобов`язати ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 1/2 частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01;

3.скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34392558 від 22.03.2017, яким зареєстровано право власності на 1/2 частку нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01, за ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що спір у даній справі стосується належних відповідачу на праві спільної часткової власності нежитлових приміщень, щодо яких вона заявила вимогу про повернення, тому відчуження цих приміщень призведе до зміни їх власників, а отже, унеможливить виконання майбутнього рішення суду у вказаній справі.

Крім того, заявник зазначає, що відповідно до інформації з загальнодоступних інформаційних ресурсів, ОСОБА_3 має податковий борг у розмірі 69075, 41 грн.. а все належне їй рухоме майно перебуває у податковій заставі. Крім того, лише протягом 2022-2023 року в органах державної виконавчої влади було відкрито дев`ять виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з ОСОБА_3 коштів, що свідчить про невиконання нею зобов`язань не лише стосовно заявника, але й щодо інших осіб.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна, скасування державної реєстрації права власності.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову цивільний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначив наступне.

22.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 22.02.2017 укладено договір купівлі-продажу 1/2 (однієї другої) частки нежитлових приміщень загальною площею 885,8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно - 01, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. 22.03.2017, зареєстрований в реєстрі за №770.

Умовами п.1 договору купівлі-продажу продавець (позивач) передає у власність покупця (відповідача), а покупець приймає 1/2 (одну другу) частку нежитлових приміщень загальною площею 885,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (надалі - об`єкт продажу, 1/2 нежитлових приміщень та сплачує обумовлену цим договором суму.

Відповідно до п.3,4 договору купівлі-продажу ринкова вартість об`єкта продажу становить 146879, 50 грн. За домовленістю сторін продаж зазначеного об`єкта продажу проводиться за суму 147000,00 грн. Розрахунок за об`єкт продажу повинен бути здійснений покупцем у повному обсязі до 24.03.2018 шляхом перерахування грошових коштів продавцю на банківський рахунок продавця, водночас ОСОБА_2 цього зроблено не було.

Дослідивши наведені заяником обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд відзначає наступне.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошує Європейський суд з прав людини у рішенні "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, що відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Частина 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" містить перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Зокрема, такою підставою вказано: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії (п. 2 ч. 1 ст. 28).

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом досліджено, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає що належним, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку буде заборона органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначає, що вказаний захід забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті.

Вказані заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду у даній справі, оскільки спір стосується розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна, скасування державної реєстрації права власності спірного майна, а саме частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, враховуючи пов`язаність вищевказаних заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав держави в особі позивачів у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,- задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Дана ухвала Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2023 року у справі № 461/4362/23 є виконавчим документом, набирає законної сили з 14.06.2023 та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення даної ухвали Галицького районного суду м. Львова від 14.06.2023 року у справі № 461/4362/23 до виконання становить три роки, тобто до 14.06.2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 16.06.2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Л.Д. Мироненко