Справа №601/2903/23
Провадження № 2/601/694/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 грудня 2023 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Шульгач Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Бонюкевич І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 червня 1993 року ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжували спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок належить позивачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач становить небезпеку для ОСОБА_1 , оскільки неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 .. Відповідач не є членом сім`ї позивачів. ОСОБА_3 після розірвання шлюбу продовжував проживати у будинку позивачів, без їхньої згоди, чинив перешкоди у користуванні власністю. Крім цього, ОСОБА_3 є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач має житло, придатне для проживання, а тому його виселення з житлового будинку позивачів не буде порушувати його законні права та інтереси.

Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 до суду не подавав.

В судове засідання позивачі та їх представник адвокат Гурник В.О. не з`явилися. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити, не заперечують відносно заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 12 червня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 12.06.1993 року.

10 травня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349114528, реєстраційним посвідченням на домоволодіння, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.02.1991 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.11.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.11.2017 року.

З висновку про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 і повідомлення з Кременецької РКЛ від 05.09.2017 вбачається: 30.08.2017 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_1 повернулася додому за адресою: АДРЕСА_3 , де знаходився її колишній чоловік ОСОБА_3 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між колишнім подружжям виникла сутичка, ОСОБА_3 словесно ображав, а пізніше штовхнув ОСОБА_1 , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження.

З висновку про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 05.02.2018 року вбачається, що 01.02.2018 року близько 19 год. 20 хв. ОСОБА_1 пішла до свого батька. У слід за нею пішов її колишній чоловік ОСОБА_3 та вчинив із нею словесну суперечку яка відбулося у коридорі житлового будинку батька. Відповідач погрожував фізичною розправою, застосував по відношенню до неї фізичну силу, а саме штовхнув об стіну.

З відповіді на адвокатський запит №1400/109/01-2023 від 07.08.2023 року вбачається, що працівниками поліції було зафіксовано 10 звернень за фактом таких протиправних дій відповідача по відношенню до ОСОБА_1 : 02.11.2017, 02.02.2018, 08.04.2020 погрози; 27.03.2018, 20.12.2018, 18.02.2020, 20.09.2021 вчиняє конфлікт; 06.02.2019, 18.06.2021 вчиняє домашнє насильство; 15.10.2021 ненадання доступу до житла та погрози фізичною розправою.

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.09.2017 справа № 601/1574/17 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Потерпіла у справі - ОСОБА_1 .

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.03.2018 справа № 601/515/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 06.11.2019 справа № 601/2239/19 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - ОСОБА_1 .

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 04.08.2021 справа № 601/1738/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - ОСОБА_1 .

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.10.2021 справа № 601/2562/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - ОСОБА_1 .

Постановою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.11.2021 справа № 601/2777/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Потерпіла у справі - ОСОБА_1 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21.02.2020 відносно ОСОБА_3 видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , а саме, йому заборонено наближатись на відстань ближче 100 м до місця проживання ОСОБА_1 , а саме до будинку за адресою АДРЕСА_3 та до місця роботи за адресою: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 349113928 від 04.10.2023, договором купівлі-продажу житлового будинку від 27.12.2005 року, витягом з Державного реєстру правочинів від 27.12.2005 року.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (стаття 116 ЖК України).

Отже, стаття 116 ЖК України вказує на те, що виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення можливе лише в разі: а) систематичного руйнування чи псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку.

В усіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, застосовані на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

При вирішенні справи про виселення особи суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенцію), та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України» («Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначено, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» («Irina Smirnova v. Ukrainе») від 13 жовтня 2016 року № 1870/05, пункти 71 та 89). Зокрема, при такому оцінюванні повинно належним чином бути враховано особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, й за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

ЄСПЛ у вказаному рішенні резюмував, що суди не забезпечили справедливого балансу між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами. Реакція цивільних судів на позов заявниці не відповідала позитивному обов`язку держави забезпечити заявниці ефективний захист від домашнього насильства. При цьому ЄСПЛ зазначив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. У контексті статті 2 Конвенції у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати над правами жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові Верховного Суду у постанові № 686/24929/21 від 02.08.2023.

Наявні у справі докази свідчать про те, що упродовж тривалого часу відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачами, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою, висловлюється нецензурною лайкою, принижує та ображає, внаслідок чого ОСОБА_1 перебуває під постійним психологічним тиском свого колишнього чоловіка. За вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за частиною першою, другою статті 173-2 КУпАП, а рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року видано обмежувальний припис, яким на 3 місяці ОСОБА_3 заборонено наближатись на відстань ближче 100 м до місця проживання ОСОБА_1 , а саме до будинку за адресою АДРЕСА_3 та до місця роботи за адресою: АДРЕСА_4 .

Добровільно звільнити житло, яке належить позивачам на праві власності, відповідач не бажає, хоча йому на праві власності належить домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 .

З огляду на зазначене, з метою запобігання подальшим випадкам вчинення домашнього насильства щодо позивача ОСОБА_1 та вирішення конфліктної ситуації, яка склалася між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, шляхом усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 9,109, 116 ЖК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 і належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто Кременецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 . місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Головуючий: