Ухвала

Іменем України

15 червня 2023 року

місто Київ

справа № 346/3606/21

провадження № 61-8114ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорець Віталій Михайлович,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, ухвалену у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у серпні 2021 року звернулася до суду із позовом до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу

Івано-Франківської області Григорця В. М. (далі - приватний нотаріус), третя особа - ОСОБА_2 , у якому просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса про відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0, 1006 га, кадастровий номер :02:0122; площею 0, 0983 га, кадастровий номер :01001:0036; площею 0, 2132 га, кадастровий номер :01001:0018; площею 0, 2041 га, кадастровий номер :01001:0019; площею 0, 1247 га, кадастровий номер :01001:0020, що розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник обґрунтувала позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх з ОСОБА_2 батько ОСОБА_3 , а згодом ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 02 грудня 2020 року, посвідчивши підпис в Посольстві України у Чеській Республіці, оформила заяву про прийняття спадщини та із використанням засобів поштового зв`язку направила її приватному нотаріусу Григорцю В. М., який відкрив спадкову справу № 97/2020. Звернувшись (16 березня 2021 року) до приватного нотаріуса Григорця В. М., позивач дізналася, що не може бути залучена до спадкування у зв`язку із наявністю заповіту, посвідченого 18 січня 2016 року секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, складеного на користь її брата ОСОБА_2 .

Позивач 23 липня 2021 року звернулася до нотаріуса Григорця В. М. із заявою, у якій просила видати їй свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0, 1006 га, кадастровий номер :02:0122; площею 0, 0983 га, кадастровий номер :01001:0036; площею 0, 2132 га, кадастровий номер :01001:0018; площею 0, 2041 га, кадастровий номер :01001:0019; площею 0, 1247 га, кадастровий номер :01001:0020, розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Втім, приватний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені нею земельні ділянки після смерті ОСОБА_3 .

Приватний нотаріус пояснив відмову тим, що ОСОБА_1 , хоча і є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , проте є заповіт, посвідчений секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 18 січня 2016 року, зареєстрований за № 9, згідно з яким спадкодавець усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2 .

Ознайомившись із заповітом, ОСОБА_1 вважала, що він посвідчений із порушенням вимог закону, а тому є нікчемним.

Стислий виклад змісту рішення суду першої інстанції

Рішенням від 16 лютого 2023 року Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зробив висновок, що позивач не довела пред`явлених нею вимог щодо нікчемності заповіту; приватний нотаріус Григорець В. М. із дотриманням вимог чинного законодавства ухвалив оскаржувану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Суд встановив, що немає підстав для відмови у прийнятті заповіту, який посвідчений секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 18 січня 2016 року, як і немає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 .

Стислий виклад змісту рішень суду апеляційної інстанції

Постановою від 25 квітня 2023 року Івано-Франківський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав

Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що у задоволенні позову потрібно відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорець В. М. не може бути відповідачем у справі № 346/3606/21, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема ОСОБА_1 заперечує наявність у третьої особи - ОСОБА_2 права на спадщину за заповітом. Це стало підставою для відмови нотаріусом у видачі позивачці свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Згідно із Законом України «Про нотаріат» у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно ОСОБА_1 . Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені вчиненням нотаріальних дій.

Визначений позивачем процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки саме він заперечує право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 в цілому.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 30 травня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується посиланням на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, щодо застосування ефективного способу захисту порушеного права та інтересу; у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, відповідно до яких нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання якого недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Отже, касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі також зазначила, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верхового Суду від 19 червня 2019 року у справі № 398/3558/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20, від 09 березня 2023 року у справі № 131/484/21, згідно з якими у подібних правовідносинах нотаріуси та нотаріальні контори визнані належними відповідачами.

Додатково як підставу касаційного оскарження заявник зазначила, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання про дослідження технічного запису.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені судами

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки та ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 16 березня 2021 року,

серії НОМЕР_1 .

Спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, зареєстрований в реєстрі та посвідчений секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 18 листопада 2010 року, згідно з яким спадкодавець все своє майно, майнові права та обов`язки, які належать йому на день складення цього заповіту, а також майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть в майбутньому в АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_1 .

Згідно з заповітом, зареєстрованим в реєстрі та посвідченим секретарем Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області 18 січня 2016 року, спадкодавець все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_2

ОСОБА_1 заявою, посвідченою першим секретарем з консульських питань Посольства України у Чеській Республіці 02 грудня 2020 року, оголосила свій намір прийняти належну їй за законом спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Позивач 10 червня 2021 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про невидачу спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки за його змістом під час його посвідчення не були присутніми свідки, що є порушенням вимог закону та відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України свідчить про нікчемність такого заповіту.

Згідно з консультативним висновком окуліста № 2442 ОСОБА_3 проходив обстеження у віці 88 років, за результатами якого встановлено гострота зору на ліве око - 0, 1, на праве око - 0, що свідчить про наявність проблем із зором.

06 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус 23 липня 2021 року постановою відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі їй свідоцтв про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0, 1006 га, кадастровий номер :02:0122; площею 0, 0983 га, кадастровий номер :01001:0036; площею 0, 2132 га, кадастровий номер :01001:0018; площею 0, 2041 га, кадастровий номер :01001:0019; площею 0, 1247 га, кадастровий номер :01001:0020, розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова обґрунтовувалася тим, що ОСОБА_1 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статями 4, 43 та 49 ЦПК України, учасниками спірного матеріального правовідношення, є сторони. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі є те, що між ними виник спір про право, який вирішується у судовому порядку, після прийняття судом рішення, вони зобов`язані його виконати, тобто законна сила рішення суду поширюється на сторони.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 462/3355/16-ц (провадження № 61-17369св18) зробив висновок, відповідно до якого відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Також у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позов. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7. 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позов заявлений до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах будь-якої особи - учасника нотаріальної дії.

Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Немає й процесуальної заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 325/1141/18).

Враховуючи, що у справі № 346/3606/21 ОСОБА_1 оскаржує постанову про відмову у видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0, 1006 га, кадастровий номер :02:0122; площею 0, 0983 га, кадастровий номер :01001:0036; площею 0, 2132 га, кадастровий номер :01001:0018; площею 0, 2041 га, кадастровий номер :01001:0019; площею 0, 1247 га, кадастровий номер :01001:0020, розташовані на території Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, які видано на користь третьої особи ОСОБА_2 , існують підстави для висновку, що спір про право виник не між позивачем та приватним нотаріусом, який визначений заявником відповідачем у справі, а між позивачем та третьою особою.

Оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у третьої особи ОСОБА_2 права на спадщину за заповітом, що визнано нотаріусом, як підстава для відмови позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в цілому,тому належним відповідачем у цьому спорі є не приватний нотаріус, як зазначила ОСОБА_1 під час подання позову, а інший спадкоємець, яким є ОСОБА_2 (третя особа у справі, що переглядається).

Відповідно доводи касаційної скарги про те, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у

справі № 398/3558/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20, від 09 березня 2023 року у справі № 131/484/21, є безпідставними, оскільки у зазначених судових рішеннях не формулювалися правові висновки, які, на думку заявника, можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18) пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За наведених обставин, з урахуванням обґрунтованості висновку суду апеляційної інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, Верховний Суд зробив висновок, що не існують підстав для перегляду інших питань, які стосуються суті спору, а саме щодо вибору належного способу захисту порушеного права, встановлення факту нікчемності правочину, а також вирішення питання щодо правомірності відмови у розгляді клопотання.

Враховуючи викладене, Верховний Суд визнає посилання у касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, щодо застосування ефективного способу захисту порушеного права та інтересу; у постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, щодо нікчемності правочин, а також безпідставне відхилення судом апеляційної інстанції клопотання про дослідження технічного запису такими, що не заслуговують на увагу.

Вирішення спору за суттю пред`явлених вимог у разі, якщо такий позов заявлено не неналежного відповідача, є неприпустимим, що не позбавляє права такого позивача звернутися до суду повторно, правильно вибравши протилежну сторону у такому спорі.

Загальні висновки

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскарженого судового рішення свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України - застосування судами норми права без урахування висновку щодо норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків Верховного Суду, тому суд касаційної інстанції визнає касаційну скаргу очевидно необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорця Віталія Михайловича, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак