Єдиний унікальним номер судової справи: 487/403/22
Номер провадження: 22-ц/812/1318/23
Суддя - доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

18 грудня 2023 року м. Миколаїв справа № 487/403/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Щербини С.В., в приміщені цього ж суду того ж дня о 12 год. 10 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації обтяження рухомого майна,

встановив:

26 січня 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Ярошевського Г.В., звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , який уточнював та обґрунтовував наступним.

З 16 червня 2010 року він є власником автомобіля «MITSUBISHI LANCER 1,6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

На момент реєстрації транспортного засобу, відомості щодо його обтяження у відповідних реєстрах були відсутні.

В період з 16 червня 2010 року позивач вільно і безперешкодно користувався автомобілем, а 29 грудня 2021 року вирішив його продати. При зверненні до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) йому стало відомо про неможливість здійснення продажу автомобіля через наявність приватного обтяження.

Позивач зазначав, що він не укладав з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» жодних договорів застави транспортних засобів, та, відповідно, набув право власності на транспортний засіб без обтяжень і являється добросовісним набувачем цього майна. Обтяження зареєстровано після придбання ним спірного транспортного засобу, не є чинним для нього, порушує право останнього, як власника, та перешкоджає вільному та повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На підставі вказаного ОСОБА_1 , уточнюючи позовні вимоги, просив суд скасувати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис про державну реєстрацію приватного обтяження від 27 січня 2020 року за №27421819, тип обтяження: застава рухомого майна; об`єкт обтяження: автомобіль легковий MITSUBISHI LANCER 1,6, 2007р.в., номер об`єкта JMBSNCS3A7U024251, номер державної реєстрації НОМЕР_3 , реєстраційний номер на даний час НОМЕР_1 ; який належить на праві власності ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (дата реєстрації 16 червня 2010 року).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 липня 2022 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_2 .

У відзиві на позов Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), заперечуючи проти позову, зазначав, що не є належним відповідачем у справі, та вважав, що вимоги позивача пред`явленні до нього безпідставно.

У відзиві на позов представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Денисюк С.В., заперечуючи проти позову, посилалася на те, що 14 червня 2007 року попередній заставодержатель МФ ВАТ «Кредитпромбанк» зареєстрував обтяження на вказаний транспортний засіб в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому вважала, що ОСОБА_1 є недобросовісним набувачем автомобіля. Окремо зазначила, що за Договором купівлі-продажу майнових прав №1405/К від 17 травня 2021 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є правонаступником первісного кредитора, в зв`язку з чим, 27 січня 2020 року було внесено відповідні відомості до вказаного Державного реєстру з продовженням терміну дії застави.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що застава автомобіля «MITSUBISHI LANCER» (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) залишилася в силі для нового власника ОСОБА_1 станом на день реєстрації транспортного засобу 16 червня 2010 року, з огляду на наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, зі строком дії до 14 червня 2012 року (витяг про реєстрацію в ДРОРМ від 14 червня 2007 №12996111). При цьому, хоча діючим станом на день реєстрації права власності на автомобіль Порядком реєстрації, не було передбачено перевірки авто за Державним реєстром обтяжень рухомого майна, позивач мав можливість самостійно перевірити транспортний засіб за вказаним реєстром. Наведе свідчить про те, що позивач є недобросовісним набувачем автомобіля.

Окремо суд зазначив, що відповідач Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) є неналежним відповідачем в даній справі, з огляду на те, що РСЦ ГСЦ МВС України не являється заставодержателем спірного рухомого майна та до його повноважень входить лише виконання заборони проведення реєстраційних дій за наявності відповідного запису в ДРОРМ.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, повідомлених відповідачем, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що витяг про реєстрацію в ДРОРМ від 14 червня 2007 року, у якому зазначено договір застави б/н від 13 червня 2007 року, нотаріус Філіпенко не посвідчувала. За вказаним обтяженням номер договору застави не відповідає витягу з ДРОРМ за зареєстрованим обтяженням від 27 січня 2020 року, а також не відповідає номеру договору застави, копія якого надано самим відповідачем. З договору застави №03/1/198/1/07 АКLN від 13 червня 2007 року, копія якого надана відповідачем, вбачається, що він посвідчений приватним нотаріусом Нікітіним Р.В. за номером 3393, а не нотаріусом Філіпенко, як про це зазначено у витягах з ДРОРМ, як від 27 січня 2020 року, так і від 14 червня 2007 року.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів переходу до нього прав за договором застави, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредитпромбанк», зокрема права вимоги до боржника, не надано доказів, що ПАТ «Дельта Банк» мав право вимоги до ОСОБА_2 за договором застави. Доказами, які надані відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не підтверджується, що воно є належним заставодержателем за договором застави, а тому 27 січня 2020 року приватне обтяження транспортного засобу було зареєстровано неправомірно. Обтяження на транспортний засіб 27 січня 2020 року було внесено вже після придбання транспортного засобу 16 червня 2010 року позивачем, а тому обтяження рухомого майна, яке перебуває у його власності, не є для нього чинним, та порушує його права, як власника.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), посилаючись на те, що не є належним відповідачем у справі, та неможливість проведення перереєстрації транспортного засобу без згоди обтяжувача (заставодержателя), просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та прийняти рішення з урахуванням доводів його відзиву.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16 червня 2010 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 автомобіль MITSUBISHI LANCER 1,6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у власність, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , 16 червня 2010 року.

Зі змісту витягу про реєстрацію в ДРОРМ від 14 червня 2007 року №12996111 вбачається, що на час придбання і проведення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності, на транспортний засіб було накладено обтяження 14 червня 2007 року, в зв`язку з заставою рухомого майна за Договором застави від 13 червня 2007 року укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 . Термін дії застави визначено до 14 червня 2012 року.

13 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави, за яким було передано в заставу автомобіль MITSUBISHI LANCER 1,6 (державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ), який належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 12 червня 2007 року.

Зі змісту вищенаведеного договору застави №03/1/198/1/07-AKLN від 13 червня 2007 року встановлено, що даний договір зберігає свою чинність до повного виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №03/1/198/07-AKLN від 13 червня 2007 року, який в свою чергу, зберігає свою чинність до повного погашення боржником заборгованості. Вказаний договір застави посвідчений нотаріусом нотаріального округу Нікітіним Р.В. за реєстровим №3393.

17 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладеного посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу майнових прав №1405/К. За умовами цього договору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договором застави №03/1/198/1/07-AKLN від 13 червня 2007 року, про що свідчить додаток №1 до даного договору.

В зв`язку з тим, 27 січня 2020 року, реєстратором Регіональної філії м. Києва та Київської області ДП «ІСС» було змінено відомості про обтяження, а саме, зазначено обтяжувачем (заставодержателем) ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», термін дії обтяження пролонговано до 27 січня 2025 року (витяг з ДРОРМ №Р269719 від 29 грудня 2021).

Доказів того, що зобов`язання, яке було забезпечене заставою транспортного засобу, виконане, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що на час реєстрації спірного транспортного засобу відомості щодо накладених обмежень та обтяжень були відсутні.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 07 квітня 2020 року у справі №761/48585/18, від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19.

Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Таким чином відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18, від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19, від 24 червня 2021 року у справі № 757/4536/18.

У розглядуваній справі суд першої інстанції, встановивши, що 14 червня 2007 року було зареєстровано обтяження №5132047 спірного транспортного засобу до 14 червня 2012 року, а 27 січня 2020 року було продовжено до 27 січня 2025 року, за відсутності доказів припинення зазначеного обтяження у встановленому законом порядку на час відчуження автомобіля ОСОБА_2 ОСОБА_1 16 червня 2010 року, дійшов вмотивованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) є неналежним відповідачем в даній справі, з огляду на те, що РСЦ ГСЦ МВС України не є заставодержателем спірного рухомого майна та до його повноважень входить лише виконання заборони проведення реєстраційних дій за наявності відповідного запису в ДРОРМ.

Крім того, апеляційний суд враховує, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина п`ята статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

За обставин встановлених у розглядуваній справі, висновки суду першої інстанції, є правильними, оскільки належними доказами у праві підтверджено, що на час відчуження спірного автомобіля боржником у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження транспортного засобу, які позивач мав можливість самостійно перевірити набуваючи транспортний засіб у власність, а тому його не можна вважати добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, що вірно констатував суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо встановлення обставин справи на підставі недопустимих доказів з посиланням на неврахування змісту витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14 червня 2007 року, щодо підстави обтяження: не зазначення номеру договору застави та зазначення приватного нотаріуса Філіпенко, який не посвідчував договір застави, є помилковими, оскільки вказаний витяг було вірно враховано судом, він містить відомості про обтяжувача та боржника, підстави та зміст виникнення обтяження, опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації та відомості про обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження. Зміст вказаного витягу узгоджується зі змістом договору застави від 13 червня 2007 року укладеного між обтяжувачем і боржником. Отже цей витяг, у розумінні приписів частини першої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не свідчить про припинення, у встановленому законом порядку, обтяження № 5132047 станом на 16 червня 2010 року.

Із загальнодоступної інформації, зокрема з сайту УНІАН https://www.unian.ua › Економіка › Фінанси вбачається, що операція з придбання основним акціонером «Дельта Банку» ОСОБА_3 100% акцій «Кредитпромбанку» завершена 28 лютого 2013 року.

Згідно офіційних відомостей з сайту Національного Банку України, станом на 03 березня 2014 року до структурної власності банківської групи «Дельта» входило ПАТ «Кредитпромбанк», відповідальною особою якої є АТ «Дельта Банк».

Отже, ПАТ «Дельта Банк» було правонаступником прав та обов`язків ВАТ «Кредитпромбанк».

За такого доводи позивача про те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є неналежним заставодержателем за договором застави, а тому 27 січня 2020 року приватне обтяження транспортного засобу було зареєстровано неправомірно, колегія суддів відхиляє.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду.

Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, то підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.