ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2604/21 Номер провадження 22-ц/814/4898/23Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Тукало В.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним

третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Буланкіна Світлана Миколаївна

та за позовом ОСОБА_1 до Гадяцької державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Буланкіної Світлани Миколаївни про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину нерухомого майна, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на нерухоме майно

треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Должка С.Р. в м.Зінькові, зі складанням повного тексту 22 вересня 2023 року,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Гадяцького районного суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним.

Зазначала, що 28.02.1960 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

26 жовтня 1980 року було введено в експлуатацію будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 , який на праві спільної сумісної власності належить подружжю.

В подальшому в будинку здійснений капітальний ремонт шляхом добудови приміщення санвузлу, тамбуру, мансарди, літньої кухні, гаражу, що є самочинним будівництвом.

У лютому 2018 року вона довідалась, що її чоловік без її згоди 11 квітня 2017 року за нотаріально посвідченим договором подарував майно онуці ОСОБА_5 , яке є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому була відчужене майно, яке є самочинним.

Вказувала, що договір дарування нерухомого майна був оформлений без встановлення частки в нерухомому майні та без її згоди. При цьому чоловік їй повідомив, що до нотаріуса він не звертався, а підписав документи, яких не міг прочитати через фізичні вади зору.

Вважала, що порушені її права співвласника нерухомого майна, адже спірна угода була укладена з порушенням її прав та порядку вчинення нотаріальних дій, а тому підлягає визнанню недійсною.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 (т.2, а.с.23-24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивач ОСОБА_3 .

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 травня 2021 року до участі у справі в якості правонаступників сторін залучено : позивача ОСОБА_1 , а відповідача - ОСОБА_2 , третьою особою ОСОБА_6 ( т.3, а.с.60-62).

09.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовом до Гадяцької державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Буланкіної Світлани Миколаївни, в якому просила:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування ОСОБА_4 нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавця ОСОБА_7 ;

- скасувати Державну реєстрацію речового права власності від 05.04.2017 року, номер запису права власності 19887671 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 204 частка власності на нерухоме майно 1/1 у АДРЕСА_1 , та скасувати рішення від 10.04.2017, індексний номер №34694121 про державну реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно у АДРЕСА_1 , прийнятого суб`єктом реєстраційної діяльності реєстратором виконавчого комітету Гадяцької міської ради Бахмацькою Аліною Валеріївною;

- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна у АДРЕСА_2 , житловий будинок загальною площею 72,2м.кв., сарай Б, вбиральня Д, сарай Г.г, літня кухня з погребом В.в., гараж Е, огорожа 1, реєстраційний №204, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , засвідчений приватним нотаріусом Гадяцького РНО Буланкіна С.М., та скасувати державну реєстрацію переходу речового права власності на нерухоме майно;

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування на частку в розмірі у спірному нерухомому майні.

Зазначала, що звернувшись після смерті матері- ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Буланкіної С.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на частку цього будинку.

Вказувала, що спадкодавець- її мати набула право на спільну сумісну класність подружжя, що презюмується законом. Подружжя збудувало будинок за вказаною адресою, однак свідоцтво про право власності на цей будинок незаконно було оформлено на ОСОБА_4 як спадкове майно померлої бабусі ОСОБА_7 , що підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду від 09.12.2019 року у справі № 526/857/18.

Судом було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів № 370 від 26.11.1980 року про оформлення права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та видане на підставі даного рішення свідоцтво від 26 листопада 1980р. про право власності ОСОБА_7 на це домоволодіння.

Однак після рішення виконкому ОСОБА_4 10 березня 1981 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування після матері ОСОБА_7 , що позбавило ОСОБА_3 право на майно подружжя.

Зазначала також, що державна реєстрація права власності на майно тільки за ОСОБА_4 порушила права іншого подружжя, що в свою чергу вплинуло на права спадкоємця- позивача ОСОБА_1 .

В подальшому оспорюваним договором дарування цілого будинку на користь ОСОБА_5 також порушені права ОСОБА_3 та її, як спадкоємця.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (т.1, а.с.142-146).

Ухвалою цього ж суду від 26 вересня 2022 року цивільну справу № 526/539/18 за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , та цивільну справу № 526/2604/21 за позовом ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження ( т.4, а.с.22-23).

У зв`язку з заявленими самовідводами та відрядженням судді та неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи, дана цивільна справа передана до Зінківського районного суду Полтавської області.

Рішенням Зінківського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні об`єднаних позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішення суду мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

Рішення оскаржено ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, наявність в рішенні протирічь та суперечливих висновків, що, на думку заявника, робить його сумнівним, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, якмим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Так, суд не дав належної оцінки, що спірне домоволоження належить подружжю ОСОБА_8 на підставі шлюбу, а не одному із членів сім`ї подружжя із підстав спадкування.

Вказувала, що внаслідок неправильної ідентифікації судом характеристик майна та нехтування доказами, суд неправильно застосував норми права та позбавив позивача права, на яке є законне сподівання, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, суд не врахував, що відсутня письмова згода ОСОБА_3 на укладання договору дарування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін. Вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що спірний будинок є предметом спільного майна подружжя ОСОБА_8 , адже будинок належав тільки її померлому дідусю ОСОБА_4 , який подарував його онуці.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність інших відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, проте до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 28 лютого 1960 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , за договором купівлі-продажу від 28 липня 1972 року придбала будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з будинку жилою площею 25,8 кв. м з допоміжними господарськими прибудовами.

Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 14 грудня 1972 року ОСОБА_7 дозволено будівництво нового житлового будинку, після закінчення якого старий будинок підлягає знесенню.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

Нерухоме майно, домоволодіння по АДРЕСА_1 , побудовано та здано в експлуатацію актом по закінченню будівництва і вводу в експлуатацію, індивідуального домоволодіння від 26 жовтня 1980 року, затвердженого 27 жовтня 1980 року рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 343. Загальна площа будинковолодіння складає 65,5 кв. м, житлова - 47,0 кв. м.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого 26 листопада 1980 року, ОСОБА_7 на праві особистої власності належить в цілому домоволодіння по АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Гадяцької міської ради від 26 листопада 1980 року взамін договору купівлі-продажу від 28 липня 1972 року.

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 1981 року вбачається, що ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_7 . Спадкове майно складається з вищезазначеного домоволодіння.

05 квітня 2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Гадяцької міської ради Бахмацькою А. В. проведена державна реєстрація (номер запису права власності 19887671 ) за ОСОБА_4 на одну частку об`єкту нерухомого майна № 204 у АДРЕСА_1 .

10 квітня 2017 року цим же реєстратором прийнято рішення ( індексний номер 34694121) про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .

11 квітня 2017 року ОСОБА_4 за договором дарування вказане домоволодіння подарував онуці ОСОБА_5 . Договір дарування будинку посвідчено приватним нотаріусом Гадяцького РНО Буланкінаою С.М.

ОСОБА_3 14 липня 2020 року складено заповіт, згідно якого вона зробила розпорядження, яким належну їй земельну ділянку площею 2,85 га та все інше майно, де б воно не було та з чого б не складалось і взагалі те, що їй належить та на що вона за законом матиме право на день її смерті заповіла синові ОСОБА_2 та доньці ОСОБА_1 (т.1, а.с.248).

Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання зазначеного договору дарування недійсним, ОСОБА_3 зазначала, що угода по відчуженню спільного сумісного майна подружжя без її згоди порушує її права співвласника нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_1 також зазначала, що оформлення права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_4 порушило права іншого подружжя - ОСОБА_3 , що в свою чергу вплинуло на її права, як спадкоємця матері.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд вказав, що власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 і який не належав спадкодавцю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 вважав безпідставними.

Однак, колегія не може погодитись з даним рішенням.

У відповідності до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проте, зазначеним вимогам рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року не відповідає з огляду на таке.

Так, всупереч приписам ст.18 ЦПК України суд першої інстанції проігнорував висновки, що містяться в постановах Полтавського апеляційного суду від 09.12.2019 року та Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 526/857/18, виклавши власне бачення обставин, щодо власника житлового будинку по АДРЕСА_1 , що не узгоджуються із зазначеними судовими рішеннями.

Між тим, у справі № 526/857/18 встановлено, що рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 26 листопада 1980 року та свідоцтво про право власності від 26 листопада 1980 року на спірне домоволодіння, видане на ім`я ОСОБА_7 після смерті останньої і не породжують у померлої ніяких прав на домоволодіння, оскільки в силу положення статті 9 ЦК УРСР 1963 року здатність спадкодавця набувати цивільні права і обов`язки припинилася у зв`язку з її смертю.

Визнавши незаконним та скасувавши рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 26 листопада 1980 року та свідоцтво про право власності від 26 листопада 1980 року, апеляційний суд зазначив, що оскільки спірне домоволодіння було здано в експлуатацію ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7 , то відповідно до положень діючих на той час статті 16 Закону «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України воно відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Сторонами не спростовано твердження позивача ОСОБА_3 про те, що будівництво здійснювалось нею та її чоловіком- ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що свідоцтво про право власності від 26 листопада 1980 року скасоване, наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 березня 1981 року за ОСОБА_4 на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавця ОСОБА_7 , яка вважалась його власником згідно свідоцтва про право власності, виданого 26 листопада 1980 року (т.4, а.с.46-47).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

ОСОБА_3 вказувала, що 26 жовтня 1980 року було прийнято в експлуатацію житловий будинок, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, отже виходячи з вищенаведеного, безпідставними є твердження суду про те, що ОСОБА_4 був єдиним власником спірного житлового будинку, адже це спростовується матеріалами справи № 526/857/18.

З наведеного вище випливає, що підлягають скасуванню також рішення від 05 та 10 квітня 2017 року про державну реєстрацію речових прав власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно у АДРЕСА_1 , прийнятого суб`єктом реєстраційної діяльності реєстратором виконавчого комітету Гадяцької міської ради Бахмацькою Аліною Валеріївною (т.1, а.с. 235-236, т.4, а.с.58-59).

Заперечуючи укладення без її згоди ОСОБА_4 договору дарування від 11 квітня 2017 року житлового будинку на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_3 обгрунтовувала на його недійсність через порушення її прав, як подружжя у спільному сумісному майні.

Спільним майном є спільне сумісне майно подружжя, яке набуте за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку та/або доходу (стаття 60 СК України). При цьому дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Також частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_4 , укладаючи оскаржуваний договір дарування, письмову згоду дружини не отримав ( т.2, а.с.62-64).

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 визнавав поданий ОСОБА_3 позов ( т.2, а.с.150).

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Виходячи з наведеного, а також приймаючи до уваги, що частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними, а іншого не доведено, видається безумовним правом укладення ОСОБА_4 договору дарування належної йому частки у вигляді у спірному домоволодіння на користь ОСОБА_5 .

Отже, підлягає захисту право позивача ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , на належну їй частку у спільному сумісному майні подружжя шляхом визнання недійсним договору дарування нерухомого майна в частині, належної ОСОБА_3 частки житлового будинку у АДРЕСА_1 , укладеного 11 квітня 2017 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Буланкіною С.М., а також скасування державної реєстрації переходу речового права власності на нерухоме майно в цій частині.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, враховуючи наявність заповіту ОСОБА_3 , яким вона належне їй майно, на яке вона за законом матиме право на день її смерті заповідала дочці та сину, за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на частку житлового будинку реєстраційний АДРЕСА_3 загальною площею 72,2м.кв., сарай Б, вбиральня Д, сарай Г.г, літня кухня з погребом В.в., гараж Е, огорожа 1.

Виходячи з наведеного, рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Не приймається до уваги твердження в позовній заяві ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 при укладанні оспорюваного договору дарування було відчужене майно, яке є самочинним, так як згідно довідки підприємства «Інвентаризатор» та даних технічного паспорту на домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на березень 2017 року самочинних побудов та перепланувань не виявлено ( т.2, а.с.54-59).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено судового збору 3653грн. та 454 грн. і за подачу апеляційної скарги 5492,25 грн. ( т.1, а.с.9,35, т.5,а.с14), які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зінківського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2023 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 березня 1981 року за ОСОБА_4 на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавця ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності, виданого 26 листопада 1980 року.

Скасувати рішення про Державну реєстрацію речового права власності від 05.04.2017 року, номер запису права власності 19887671 за ОСОБА_4 на одну частку об`єкту нерухомого майна № 204 у АДРЕСА_1 та скасувати рішення від 10.04.2017, індексний номер №34694121 про державну реєстрацію речових прав власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно у АДРЕСА_1 , прийнятого суб`єктом реєстраційної діяльності реєстратором виконавчого комітету Гадяцької міської ради Бахмацькою Аліною Валеріївною.

Визнати недійсним договір дарування нерухомого майна в частині, належної ОСОБА_3 ( однієї другої) частки житлового будинку у АДРЕСА_1 , укладеного 11 квітня 2017 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Буланкіною С.М., та скасувати державну реєстрацію переходу речового права власності на нерухоме майно в цій частині.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на (одну четверту)частку житлового будинку реєстраційний АДРЕСА_3 загальною площею 72,2м.кв., сарай Б, вбиральня Д, сарай Г.г, літня кухня з погребом В.в., гараж Е, огорожа 1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_5 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9599,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.12.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б.Бутенко

О.І. Обідіна