Справа № 242/3841/21
Провадження № 2/242/204/23
18 грудня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., за участю секретаря Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
22.07.2021 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позову зазначила, що їй належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підстав договору купівлі-продажу від 11.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О., реєстровий запис № 1869. В квартирі зареєстрована племінниця позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка у квартирі не мешкає з травня 2014 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере, квартирою не цікавиться, її особистих речей в квартирі немає. Вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування зазначеною квартирою, оскільки понад один рік не проживає в ній без поважних причин. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач відзив до суду не надала.
Заяви та клопотання сторін.
Позивач надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність.
Інших заяв та клопотань по справі не надходило.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 09.08.2021 року суддею Владимирською І.М. по цивільній справі відкрито провадження та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.02.2022 року суддею Владимирською І.М. визнано явку позивача обов`язковою в судове засідання.
Ухвалою суду від 05.12.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв до свого провадження зазначену справу, призначив розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".
З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О., ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площею 28,5, житловою площею 14,6 кв.м. Зареєстровано в реєстрі № 1869.
Згідно акту від 01.07.2021 року, складеного майстром КП «Служба єдиного замовника» Авдіївської міської ради Пензєвою О.С., в присутності сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час, на підставі договору купівлі-продажу квартири АВМ № 720971, зареєстрованого в реєстрі № 1869 від 11.08.2000 року, власник квартири ОСОБА_1 .
Згідно довідки № 07-29д/3358 від 13.07.2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки № 01-13/12/1649 від 01.07.2021 року, виданої Харківським національним медичним університетом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відрахована з числа студентів університету за власним бажанням 30.06.2020 року.
Згідно роз`яснення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи № 456 від 11.09.2020 року, наданого відділом реєстрації Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, рішення про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з адреси АДРЕСА_1 прийнято на підставі ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 р., оскільки для зняття з реєстрації місця проживання «особа не подала необхідних документів або інформації». Паспорт громадянина України ОСОБА_2 не було надано.
У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Європейський суд з прав людини вважає втрату житла найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки доказам у справі, у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. 72 ЖК України, ст. ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 268, 280, 283 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя В.Г. Черков