Номер провадження: 22-ц/813/2213/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №522/16685/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди жилого приміщення недійсним, стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року у складі судді Шенцевої О.П., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 24 вересня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що у лютому 2020 року уклав з відповідачем ОСОБА_2 у письмовій формі договір оренди жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; строк оренди з 15 травня 2020 року по 30 червня 2020 року. Відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань не передала позивачу орендоване житло, доказів на підтвердження права власності на житло чи майнові права не надала, повноваження на укладення від імені власника договору оренда не підтвердила, на вимогу позивача аванс в розмірі 200 доларів США не повернула. Позивач вважає, що договір оренди підлягає визнанню недійсним, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а також був укладений із застосуванням обману, так як відповідач замовчала відсутність у неї майнових прав щодо предмета договору оренди. На момент підписання сторонами договору оренди відповідач отримала від позивача 200 доларів США, які мають бути повернуті позивачу в силу статті 216 ЦК України в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір оренди жилого приміщення; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5600,00 грн. та судові витрати (а.с.1-7).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.23).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5600,00 грн. та судові витрати в сумі 865,80 грн. (а.с.47-50).

Висновок суду мотивовано тим, що відповідач не є ні власником орендованої квартири, ні володільцем майнових прав, не має й доказів на підтвердження повноважень на укладення договору оренди. Розмір орендної плати не був визначений. Договір оренди не може вважатися укладеним, так як сторони в належній формі не досягли згоди щодо такої істотної умови договору найму, як розмір плати за користування майном. Так як договір оренди підлягає визнанню недійсним, то отримані відповідачем від позивача грошові кошти підлягають поверненню в силу положень статті 216 ЦК України. Судові витрати розподілені пропорційно до задоволених вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року заяву представника в інтересах відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.108-109).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.114-122).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. За загальним правилом право передати майно в оренду реалізує власник або особа, якій належать майнові права. Наймодавцями також можуть виступати не власник майна, а інша особа, за умови, що вона уповноважена на укладення договорів найму. Відповідні повноваження не власнику можуть бути надані законом або самим власником. ОСОБА_2 не є власником квартири АДРЕСА_2 , однак мала відповідні повноваження на укладення з позивачем договору оренди жилого приміщення від 07 лютого 2020 року згідно договору доручення, укладеного 20 січня 2020 року між ОСОБА_4 (довірителем) та ОСОБА_2 (повірений). Вказаний договір доручення на підтвердження повноважень відповідача разом з довіреністю був представлений для ознайомлення ОСОБА_1 в момент укладення договору оренди жилого приміщення від 07 лютого 2020 року, який в силу пункту 4.3 даного договору оренди був перевірений позивачем без жодних зауважень. Доводи позивача стосовно ненадання відповідачем будь-яких документів на підтвердження повноважень на укладення договору оренди не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими відповідачем доказами. Позивач був обізнаний, що майнові права на квартиру належать громадянину Республіки Молдова ОСОБА_5 , що відповідач ОСОБА_2 не є власником об`єкту оренди. Укладаючи оспорюваний договір оренди ОСОБА_2 , яка не є власником майна, діяла не від свого імені, а від імені довірителя та власника майна ОСОБА_6 на підставі виданого ним договору доручення, що відповідає вимогам закону та не порушує права власника майна. Дії відповідача по укладенню оспорюваного договору оренди були схвалені довірителем, що підтверджується розпискою ОСОБА_6 від 12 лютого 2020 року про отримання від повіреного орендної плати за даним договором.

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування своїх вимог послався на частину 5 статті 203, частину 1 статті 230 ЦК України. Враховуючи надані відповідачем докази підстави для визнання договору оренди жилого приміщення недійсним відсутні, а на інші обставини як на підставу своїх вимог про визнання оспорюваного договору оренди недійсним позивач не посилається. Посилання на недосягнення згоди щодо такої істотної умови договору найму як розмір плати за користування майном не відповідає дійсності, оскільки сторони в пункті 3.1 оспорюваного договору встановили розмір плати за користування об`єктом оренди у сумі 1050 доларів США. Обізнаність позивача про досягнення згоди стосовно даної істотної умови підтверджується його власноручним підписом на оспорюваному договорі оренди. Отже, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов оспорюваного договору оренди.

Щодо передачі орендованого житла позивачу, то позивач не прибув у орендовану квартиру у строк, встановлений договором, що підтверджується змістом листування між позивачем та відповідачем за допомогою месенджера Viber, де позивач зазначив, що завдаток вносився для проживання у визначений проміжок часу, проте з об`єктивних причин позивач не мав змоги приїхати у дану квартиру у строк, встановлений договором. Відповідачем вжито всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, натомість позивач відмовився від прийняття належного виконання зобов`язання, що підтверджується словами самого позивача.

В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Оскільки оскаржуване рішення приймалось судом першої інстанції в порядку заочного розгляду справи, а заяву про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення, то відповідач була позбавлена процесуальної можливості подати докази, які підлягають дослідженню та оцінці, тому подані відповідачем докази підлягають прийняттю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позові з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Майнові права на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належать громадянину Республіки Молдова ОСОБА_7 , що підтверджується Договором №11/242-8/2 про пайову участь у будівництві об`єкту нерухомого майна від 29 січня 2013 року, Додатковою угодою №1 про заміну сторони від 03 червня 2016 року та Актом приймання-передачі у тимчасове користування від 03 червня 2016 року.

20 січня 2020 року між ОСОБА_5 (довіритель) та ОСОБА_2 (повірений) був укладений Договір доручення, відповідно до якого сторони погодили, що повірений зобов`язується від імені довірителя впродовж трьох місяців укласти договір оренди жилого приміщення, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.69-70).

За умовами Договору доручення від 20 січня 2020 року договір оренди об`єкта нерухомості укладається повіреним із будь-якою особою, зацікавленою в оренді такого об`єкта (п.1.2); повірений зобов`язаний отримувати належні довірителю грошові кошти, що надійшли від третьої особи за укладеним договором оренди об`єкта нерухомості, та передавати їх довірителю протягом семи календарних днів; передача повіреним орендної плати підтверджується розпискою, складеною довірителем (п.2.3.3); сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2021 року (п.6.1).

Між ОСОБА_2 як представником власника та ОСОБА_1 як представником орендаря укладено Договір оренди жилого приміщення від 07 лютого 2020 року, згідно якого передано в оренду квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на строк з 15 травня 2020 року по 30 червня 2020 року для проживання ОСОБА_8 з дитиною та мамою. На момент підписання цього Договору передано орендарем орендодавцю грошову суму в розмірі 200 доларів США (а.с.9-10, 72-73).

Згідно розписки від 12 лютого 2020 року про отримання грошових коштів на виконання договору доручення від 20 січня 2020 року громадянин Республіки Молдова ОСОБА_5 отримав від громадянки України ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 доларів США, що надійшли від ОСОБА_1 за укладеним Договором оренди жилого приміщення від 07 лютого 2020 року (а.с.71).

В обумовлений Договором оренди жилого приміщення від 07 лютого 2020 року строк з 15 травня 2020 року по 30 червня 2020 року орендар не скористався орендованим жилим приміщенням та, як наслідок, пред`явив вимогу про повернення переданих в момент підписання Договору орендодавцю 200 доларів США, а потому звернувся 24 вересня 2020 року до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди, стягнення грошових коштів, що передані при підписання договору оренди.

Отже, спірними є правовідносини оренди жилого приміщення, врегульовані Главою 59 ЦК України.

Відповідно до положень пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Належним відповідачем за спірними правовідносинами оренди жилого приміщення є ОСОБА_5 як власник майнових прав на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не є власником об`єкта оренди, при укладенні спірного договору оренди діяла від імені власника, тому не є належним відповідачем за спірними правовідносинами оренди.

Позивач ОСОБА_1 не звернув позовні вимоги до належного відповідача ОСОБА_6 , як наслідок, рішення суду про задоволення позовних вимог є судовим рішенням про права та (або) обов`язки власника предмета оренди ОСОБА_6 , що не був залучений до участі в справі про визнання недійсним договору оренди, стягнення переданих за спірним договором грошових коштів.

Зазначені обставини є підставою для скасування на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові до належного відповідача.

Скасування судового рішення з підстав порушення норм процесуального права не позбавляє ОСОБА_1 права звернення до належного відповідача, з огляду на що апеляційний суд не робить висновків по суті позовних вимог для уникнення преюдиційності.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з грудня 2021 року, призначалась до розгляду на 23 березня 2023 року, 02 листопада 2023 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток/повідомлень розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомленням «Судова повістка…»; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 02 листопада 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди жилого приміщення недійсним, стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова