Справа № 144/3/23
Провадження № 2/144/108/23
"14" червня 2023 р. смт. Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої - судді Довгалюк Л.В.,
з участю секретарів судового засідання Ковтун Ю.В., Дудник С.Р.,
представників позивача Педченко Г.О., ОСОБА_1 ,
представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Клінчикова С.О.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства, -
Державна екологічна інспекція у Вінницькій області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування на користь держави збитків, завданих внаслідок порушення відповідачами природоохоронного законодавства у сумі 82 835, 50 грн., а також понесених судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивачем указано, що на адресу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області надійшло повідомлення від голови Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 95 від 29.03.2018 стосовно незаконної порубки зелених насаджень на території сільської ради у кількості 27 дерев, що зафіксовано в акті від 06.03.2018, складеному у присутності депутатів сільської ради.
Під час безпосереднього обстеження місця події встановлено, що громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у березні 2018 року здійснено знищення зелених насаджень у кількості 130 дерев різних порід та діаметрів на землях загального користування по АДРЕСА_1 на території Великомочульської сільської ради Теплицького району.
За результатами перевірки 04.04.2018 інспектором із ОНПС у Вінницькій області складено протоколи про адміністративні правопорушення № № 007814, 007965, 007967, 007966 і 16.04.2018 винесено постанови про накладення адміністративного стягнення № № 04/62, 04/63, 04/64 04/64, якими відповідачів визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 153 КУпАП та на кожного з них накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.
22.12.2020 Державною екологічною інспекцією направлено відповідачам претензію № 4134/6/20 щодо можливості у добровільному порядку відшкодувати збитки завдані державі внаслідок знищення зелених насаджень у розмірі 82 835,50 грн. Однак, станом на день подачі позову до суду у добровільному порядку завдані збитки не відшкодовані.
Ухвалою судді від 01.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритті провадження стосовно відповідача ОСОБА_5 відмовлено, у зв`язку зі смертю останнього (а.с. 38-40).
23.02.2023 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, а також заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
У відзиві зазначено, що докази на підтвердження вчинення відповідачами незаконної порубки дерев, як і розміру завданих збитків відсутні. Акт від 06.03.2018, протокол про адміністративне правопорушення № 007814 від 04.04.2018, постанова про накладення адміністративного стягнення № 04/62 від 16.04.2018 та розрахунки розміру шкоди від 16.04.2018, на думку відповідача, є неналежними доказами, зважаючи, у тому числі, на положення ст. 82 ЦПК України.
У протоколі про адміністративні правопорушення не зазначено кількість вирубаних дерев. Водночас невідповідність кількості нібито знищених дерев, указаних у розрахунку, з іншими документами (лист, акт, протокол) унеможливлює встановлення реальної кількості таких дерев та відповідно суми збитків, яка підлягає відшкодуванню. З огляду на недоведеність позивачем факту незаконної порубки відповідачами зелених насаджень і розрахунку заподіяних збитків, а також пропущення строку позовної давності, ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 57-61).
23.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення від 04.04.2018 відповідачі здійснили самовільну порубку дерев на землях загального користування у межах АДРЕСА_1 без дозвільних документів, що підтверджується довідкою № 352 від 04.04.2018, виданою виконавчим комітетом Великомочульської сільської ради.
У відповідних графах протоколів № 007814, № 007965, № 007966 від 04.04.2018 порушники відмовилися надати пояснення по суті вчиненого ними адміністративного правопорушення та підписати протоколи, які складені стосовно них, а також не оскаржували постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у передбачений строк, що свідчить про відсутність заперечень з їх боку проти вказаної суті та обставин вчиненого адміністративного правопорушення.
Комісією у складі депутатів Великомочульської сільської ради 06.03.2018 виявлено незаконну вирізку дерев різних порід у кількості 27 штук на ділянці, яка розташована на АДРЕСА_1 , про що складено акт. Відповідно до пояснень членів комісії від 04.04.2018, ігноруючи зауваження депутатів, відповідачі надалі продовжували здійснювати вирубку. Тобто, з моменту фактичного виявлення факту правопорушення 06.03.2018 та до складання протоколів про адміністративне правопорушення 04.04.2018 останні продовжували здійснювати незаконні дії, тому кількість незаконно знищених дерев є більшою та становить у відповідності до польової перелікової відомості 130 дерев (125 живоростущих та 5 сухостійних).
Як наслідок 22.12.2020 Державною екологічною інспекцією відповідачам направлено претензію з пропозицією добровільно відшкодувати збитки, завдані незаконним знищенням зелених насаджень у кількості 130 дерев у сумі 82 835, 50 грн. (а.с. 78-81).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов із підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просила його задовольнити у повному обсязі, вважаючи його обгрунтованим та таким, що поданий у межах строку позовної давності, який на думку представника, слід рахувати від дати направлення відповідачам претензії.
Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Клінчиков С.О. позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволені за безпідставністю позовних вимог, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, а також пропуском позовної давності, посилаючись на викладені у відзиві заперечення.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку та через оголошення на веб-сайті Судової влади України, що відповідає положенню ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву, клопотань та інших заяв від відповідача до суду не надходило.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надану сторонами сукупність доказів, які мають значення для вирішення даного спору, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 29.03.2018 на адресу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області надійшло повідомлення від голови Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 95 стосовно незаконної вирубки зелених насаджень на території Великомочульської сільської ради (а.с. 6).
Актом обстеження від 06.03.2018, складеним у присутності депутатів сільської ради, встановлено факт незаконної вирізки дерев породи осика, липа, береза та ялина загальною кількістю 27 дерев, здійсненої жителями села Велика Мочулка ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
За результатами перевірки інспектором ОНПС у Вінницькій області стосовно відповідачів складено протоколи про адміністративні правопорушення від 04.04.2018 № № 007814, 007965, 007967, 007966 стосовно незаконного знищення зелених насаджень на території Великомочульської сільської ради без дозвільних документів на право видалення дерев, за наслідками розгляду яких винесені постанови від 16.04.2018 № № 04/62, 04/63, 04/64, 04/64, якими відповідачів визнано винними у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 153 КУпАП, та накладено на кожного з них адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень (а.с. 7-14).
Статтею 153 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об`єктів озеленення в межах населених пунктів, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об`єктами озеленення; пошкодження дерев і чагарників за межами населених пунктів, що не віднесені до лісового фонду, або їх незаконна порубка.
За змістом постанов відповідачі у період з січня по березень 2018 року здійснили знищення зелених насаджень села Велика Мочулка, а саме самовільну порубку дерев різних порід і діаметрів на території Великомочульської сільської ради Теплицького (Гайсинського) району на землях загального користування в межах села по вулиці Садовій біля колишнього господарського двору МТФ № 1 за відсутності дозвільних документів на право видалення дерев.
Суд звертає увагу на те, що у відповідних графах протоколів відповідачі відмовилися від надання пояснень по суті адміністративного правопорушення та підписання протоколів, які складені стосовно них, а також не оскаржували постанови про притягнення їх до адміністративної відповідальності, що вказує на відсутність заперечень щодо обставин (суті) вчиненого адміністративного правопорушення.
Водночас суд зауважує, що відповідачами не надано суду жодних переконливих, належних і допустимих, достатніх і беззаперечних доказів протилежного, на спростування доводів позивача, викладених в обгрунтування позовних вимог та постанов про адміністративні правопорушення, якими встановлена їх вина. Від допиту свідків (членів комісії, які складали акт), стосовно яких судом задоволено клопотання представника відповідача, останній під час розгляду справи відмовився.
Суд бере до уваги наданий представником позивача в ході розгляду справи додатковий доказ копію польової перелікової відомості, складеної держіспектором із ОНПС Вінницької області за участю сільського голови Великомочульської сільської ради та двох депутатів цієї ради, зважаючи на те, що вона є невід`ємним додатком до раніше поданих позивачем доказів, а саме акту, протоколів про адміністративні правопорушення, довідки перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та стала підставою для здійснення розрахунку розміру завданих збитків, що є важливим документом для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи при вирішенні даного спору.
За змістом даної відомості місцем проведення переліку є територія Великомочульської сільської ради, а саме вулиця Садова с. Велика Мочулка, час проведення обліку 04.04.2018 із 9 год 10 хв до 11 год 20 хв. Даний документ містить інформацію про дерева, які були самовільно вирубані відповідачами у справі, зокрема про породу дерев, діаметр пнів і їх кількість стосовно кожної породи окремо у загальній кількості 130 пнів.
За розрахунком збитків, який суд вважає правильним, здійсненим позивачем у відповідності з додатком № 1 з урахуванням п. 3 до додатку Постанови КМУ від 08.04.1999 № 559 "Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів", відповідачі заподіяли державі збитків унаслідок знищення зелених насаджень у розмірі 82 835 грн. 50 коп. (а.с. 15).
22.12.2020 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 позивачем направлено претензію № 4134/6/20 щодо можливості у добровільному порядку відшкодувати збитки завдані державі на суму вказану вище (а.с. 16-17).
Натомість станом на день звернення позивачем до суду з позовом у добровільному порядку завдані збитки не відшкодовані відповідачами та доказів протилежного ними до суду не надано.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Як зазначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно із ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою, зокрема, цивільно-правову відповідальність згідно з законами України.
Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси (стаття 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
За змістом положень статтей 6, 25, 36 даного Закону Державна екологічна інспекція України здійснює державне управління у сфері охорони, контролю використання та відтворення рослинного світу.
У справі, що розглядається, Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, як на підставу заявлених позовних вимог про стягнення збитків, посилається на невідшкодування відповідачами матеріальної шкоди, завданої внаслідок ними порушення природоохоронного законодавства.
Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, застосовуються і при вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Загальне положення про цивільно - правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди міститься у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особливості застосування цивільно - правової відповідальності за заподіяну шкоду можуть бути передбачені спеціальними законами, які регулюють питання охорони певного виду такого середовища.
У відповідності до приписів статей 68 і 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Аналізуючи спірні правовідносини та норми права, які їм відповідають, заслухавши позиції представників сторін, оцінивши безпосередньо досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази, а також беручи до уваги, що відповідачами, на яких покладено тягар доказування відсутності у їх діях вини у заподіянні шкоди, не спростовано доводів позивача про завдання ними шкоди та її розміру, як і не доведено протилежного, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими.
Відтак, оскільки позов є обґрунтованим, то від вирішення питання щодо пропущеного строку позовної давності залежить правильне вирішення даного спору.
У свою чергу відповідачем ОСОБА_2 та представником відповідачів - адвокатом Клінчиковим С.О. заявлено про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що 04.04.2018 головним спеціалістом відділу екологічного контролю природно заповідного фонду рослинного і тваринного світу Зарванським С.Д. складено протокол про адміністративне правопорушення № 007814 щодо ОСОБА_2 , що у розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. При цьому з позовом до суду, згідно вихідного номеру 3996/12/22 позивач звернувся 29.12.2022, тобто з пропуском позовної давності.
У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосував норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (Постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Звертаючись до суду з позовом у грудні 2022 року позивач у позовній заяві вказує на здійснення відповідачами незаконної порубки дерев на початку 2018 року, про що свідчать складені інспектором ОНПС Вінницької області протоколи про адміністративні правопорушення, так і постанови про накладення адміністративних стягнень, наявні у справі.
З указаного можна дійти висновку про те, що позивачу саме відтоді було достовірно відомо про порушення його прав, натомість, звертаючись до суду з даним позовом із вочевидь пропущеним строком позовної давності, питання про його поновлення з наведенням поважності причин його пропуску Державною екологічною інспекцією не порушувалось.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У ст. 261 цього ж кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
З огляду на наведене позивач мав можливість звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди протягом трьох років із дня коли він дізнався про порушення свого права та осіб, які його порушили, а саме з 04.04.2018 (дата складання протоколів про адміністративні правопорушення), тоді як із даним позовом Державна екологічна інспекція звернулася лише 29.12.2022 (штемпель на конверті, адресованому суду).
Твердження представника позивача про те, що строк позовної давності належить рахувати від дня направлення відповідачам претензії, тобто з 22.12.2020 є хибними та не заслуговує на увагу, адже Закон не пов`язує початок перебігу позовної давності з пред`явленням претензії до заподіювача шкоди, що нічим не передбачено та спростовується положеннями ст. 261 ЦПК України.
Правовий висновок із даного питання викладено у постанові КЦС ВС від 28.12.2022 у справі № 216/4295/20, де зокрема зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня коли таке порушення було підтверджено судовим рішенням. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причинами пропуску позовної давності, при цьому саме не позивача покладений обов`язок доведення тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.
За таких обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем, який не заявив про його поновлення із зазначенням поважних причин, що перешкоджали звернутися з даним позовом вчасно, відтак на підставі ст. ст. 257, 267 ЦК України за заявою сторони відповідача суд застосовує до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності та відмовляє у задоволенні позову саме з цих підстав.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).
Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, судові витрати підлягають залишенню за позивачем на підставі ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд -
У задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, адреса: м. Вінниця, вул. 600-річчя, будинок 19, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідачів адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, адреса: вул. Д. Галицького, 27 а, оф. 203 м. Вінниця, 21036, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 364 від 19.12.2003.

Повне судове рішення складено та підписано 19.06.2023.

Суддя