Справа № 645/1035/23
Провадження № 2/645/491/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Ульяніч І.В., при секретарі Циганок В.М., учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_4 (не з`явився), відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_6 (не з`явились),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО Товстолужська Оксана Володимирівна,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 30.06.2017 року про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О.В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 року.

Позов обгрунтовував тим, що його мати ОСОБА_7 , дружина відповідча ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після неї залишилась спадщина, яка складається з будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності до реєстрації шлюбу.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. В спадковій справі № 22/2017 (60868749), заведеної приватним нотаріусом ХМНО Товстолужською О.Б., міститься заява від його імені про відмову від прийняття спадщини після смерті матері.

На час відкриття спадщини, позивач входив до кола спадкоємців за законом, також ОСОБА_5 , відповідач по справі як чоловік спадкодавця.

На час відкриття спадщини спадкоємці були зареєстровані разом зі спадкодавцем за однією адресою.

До складу спадкового майна входив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належав померлій на праві власності та був придбаний нею особисто до укладення шлюбу з відповідачем.

Приватним нотаріусом ХМНО Товстолужською О.В. було зведено спадкову справу №22/2017. При заведенні спадкової справи нотаріусом було зроблено перевірку наявності заповіту від імені ОСОБА_7 ..

Відповідно до інформаційної довідки №48255264 від 30.06.2017р. інформація про заповіти в реєстрі була відсутня, а отже спадкування повинно було здійснюватися за законом у відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України.

Заявою він відмовився на користь іншого спадкоємця за законом - відповідача, від свого права на спадкування.

Заява мала наступний зміст: «Довожу до відома державної нотаріальної контори, що я відмовляюсь від належної мені частини у спадщини на користь чоловіка спадкодавці - ОСОБА_5 ».

Вказана заява була підписана з метою зменшення витрат на нотаріальні послуги при оформленні спадщини, лише на одного спадкоємця, оскільки вони, як спадкоємці домовились між собою про продаж у майбутньому спірного житлового будинку та поділу між ними отриманих від продажу коштів, що підтверджується розпискою відповідача але, згідно позовних вимог, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, відповідач з моменту відмови позивача від своєї частки у спадщині до даного часу не оформив право на спадщину, продаж спадкового житлового будинку та поділ коштів від продажу також не здійснив, і тому не отримав ані частку спадщини, ані грошові кошти.

Про наявність заповіту від імені матері, посвідчений державним нотаріусом 12-ї Харківської держнотконтори Зінченко Р.П. на його ім`я, було невідомо. Позивач взагалі не мав можливості дізнатись про нього, що також підтверджується навіть отриманою відповіддю нотаріусу про його відсутність після відкриття спадкової справи.

Нотаріусом було зроблено запит до 12-ї ХДНК, на який отримано відповідь №4410/01-16 від 28.12.2018 р., якою підтвердився факт наявності чинного заповіту від імені матері.

Але разом з тим з`ясувалось, що на час заведення спадкової справи, нотаріус Товстолужська О.Б., під час здійснення перевірки наявності заповіту вводила ім`я спадкодавця « ОСОБА_8 » (як у свідоцтві про смерть), тоді як в заповіті та реєстрі заповітів її ім`я вказано як « ОСОБА_9 », у зв`язку з чим надала спадкоємцям помилкову інформацію про відсутність заповіту в реєстрі.Отже, на час підписання заяви про відмову від спадщини, позивач був необізнаний про факт існування заповіту на його користь.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 06.10.2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, у зв`язку з пропущенням строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

30.06.2017 р. позивач, у приміщенні приватного нотаріуса Товстолужської О.Б. підписав спірну заяву, якою відмовився на користь іншого спадкоємця за законом, в той час як існував заповіт, про який не було відомо ні позивачу, ні навіть нотаріусу.

При поданні зазначеної заяви нотаріусу, позивач виходив із відсутності заповіту матері на його користь, що підтверджується даними зі спадкового реєстру, викладеними в інформаційній довідці зробленої нотаріусом Товстолужською О.Б (дата видачі 30.06.2017 р., 18:39, тобто безпосередньо до складання його заяви про відмову від прийняття спадщини). У довідці зазначено, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Отже, виходячи з того, що фактична підстава (наявність заповіту спадкодавця та обізнаність про це позивача) відмови від прийняття спадщини на момент вчинення ним правочину з відмови від прийняття спадщини виявилася хибною, вважав про наявність помилки з боку позивача, щодо правових наслідків такої відмови. Крім того, підписуючи спірну заяву від 30.06.2017 р., відповідно до тексту якої він, відмовився від спадкування частини у спадщині, яка на час складання вказаної заяви не була виділена в натурі та не могла успадковуватись. Отже у цій частині, заява про відмову від прийняття спадшини від 30.06.2017 р. складена із порушенням норм цивільного права.

Спадкування за заповітом є переважним видом спадкування над спадкуванням за законом, що узгоджується з ч.2 статті 1223 ЦК України. Заповіт від імені матері був складений нею 03.08.2000 року та посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Зінченко Р.П. Виходячи з наведеного, спадкування об`єкта, вказаного у цьому заповіті, має здійснюватися відповідно до даного заповіту. З матеріалів спадкової справи не вбачається, що особам, зазначеним у заповіті як спадкоємцям було відомо про факт складання вказаного заповіту та про його зміст. Це також не вбачається ні з документів, які первісно складалися після відкриття спадщини, ні з дій вказаних спадкоємців.

Лише на прикінці 2021 року з`ясувалось, що за час свого життя мати склала заповіт, вказавши позивача як спадкоємця. Про це йому стало відомо лише під час розгляду справи за аналогічним позовом. Отже, про наявність заповіту, позивачу не було відомо з незалежних від нього обставин.

При заведенні спадкової справи, нотаріусом було зроблено перевірку наявності заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_7 за даними Єдиного Спадкового реєстру. Відповідно до Інформаційної довідки № 48255264 від 30.06.2018 року, інформація про заповіти від матері відсутня.

Лише в подальшому, після розгляду Фрунзенським районним судом м.Харкова справи № 645/1493/20, стало відомо про наявність заповіту та було виявлено розбіжності між написанням імені заповідача при складанні заповіту та імені спадкодавця у наданому Свідоцтві про смерть, а саме: у заповіті вказано, що заповідачем є ОСОБА_10 , а у свідоцтві про смерть - ОСОБА_7 .

Для з`ясування цього питання 28.12.2018 приватним нотаріусом було зроблено запит до 12-ої ХДНК, на який отримано відповідь за вих. № 4410/01-16 від 28.12.2018 та копію примірника заповіту зі справ нотаріальної контори від імені матері, де також її ім`я записано як ОСОБА_9 . Таким чином, у зв`язку з розбіжністю написання імені заповідача та спадкодавця, інформації про цей заповіт не було знайдено при перевірці в спадковому реєстрі на час відкриття спадщини. Стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином на час підписання заяви про відмову від спадщини позивач не був обізнаний про факт існування заповіту на його користь. Виходячи з викладеного, на час укладання спірного правочину з відмови від прийняття спадщини, внаслідок того, що він був необізнаний і навіть не міг бути обізнаний щодо наявності та змісту заповіту матері, його воля сформувалася внаслідок помилкового уявлення про вид спадкування, коло спадкоємців та розмір їхніх часток у спадщині; мав неправильне уявлення щодо природи цього правочину, правових наслідків, прав і обов`язків учасників спадкових правовідносин, що виникли внаслідок його вчинення; у своїй подальшій поведінці позивач виходив із факту прийняття ним спадщини за заповітом, а не відмови від її прийняття, тобто обґрунтовано розраховував на інший результат вчинених його та батька дій. У разі коли воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються між собою, це свідчить про помилку особи, зокрема щодо природи правочину.

Отже, надаючи нотаріусу заяву про відмову від спадщини позивач відмовлявся від 1/3 частини будинку, тоді як за заповітом він має право на 1/2 частину. Оскільки за заповітом його частка у спадщині більше, під час складання відмови від спадщини була помилка з його боку щодо розміру частки спадщини та як наслідок значне зниження її вартості.

Встановлення наявності заповіту було неможливо, у зв`язку з чим не була визначена частка майна належним чином, яка успадковувалась та не могло бути об`єктивно зрозумілим різниця між спадкуванням за законом та заповітом. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного правочину та роз`яснення нотаріусом суті правочину не може бути беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього правочину недійсним. Положення статті 1270 ЦК України та частини шостої статті 1273 ЦК України не позбавляють особу, яка вчинила такий односторонній правочин, права на його оскарження у судовому порядку, а лише встановлюють строк, протягом якого відмова від прийняття спадщини може бути відкликана.

Позивач просив визнати недійсною його заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О. В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 р.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 року провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Товстолужська Оксана Борисівна про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

24.04.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Головко І.В. про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову, у зв`язку із сплином строку позовної давності, перебіг якої розпочався 30.06.2017 року та закінчився 30.06.2020 року.

09.06.2023 року представником позивача було подано заяву про поновлення строку позовної давності, посилаючись на поважність причини пропуску строку, а саме введення в Україні воєнного стану, що унеможливело своєчасне звернення до суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 ..

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

17.07.2023 року Приватний нотаріус ХМНО Мазюк Д., в порядку заміщення приватного нотаріуса Товстолужскої О., надала належним чином посвідчену копію спадкової справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ларенок Д.В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Також просив поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Головко В.Г. заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. Крім того, подав письмову заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку із сплином строку позовної давності, перебіг якої розпочався 30.06.2017 року та закінчився 30.06.2020 року.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус ХМНО Товстолужська О.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Так судом було встановлено, що ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого 13.01.2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 із 20.05.1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 № 22/2017 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 30.06.2017 до приватного нотаріуса Товстолужської О.В. звернувся ОСОБА_5 , який є чоловіком померлої.

Також 30.06.2017 після смерті матері, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В. звернувся ОСОБА_4 з заявою, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 30, про відмову від належної йому частини у спадщині на користь чоловіка спадкодавиці ОСОБА_5 .

Також, 30.06.2017 після смерті матері, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В., звернувся ОСОБА_2 з заявою, яку зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 31, про відмову від належної йому частини у спадщині на користь чоловіка спадкодавиці ОСОБА_5 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48255264 станом на 30.06.2017 року, інформація щодо заповіту померлої ОСОБА_7 була відсутня.

Згідно наявного в спадковій справі супровідного листа від 28.12.2018 року № 4410/01-16, отриманого та зареєстрованого нотаріусом Товстолужською О.В. 13.03.2019 року, на адресу нотаріуса Завідуючим Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою було надіслано копію заповіту від 03.08.2000 року, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою р-р № 1-1739, від імені ОСОБА_10 .

Відповідно до заповіту посвідчено 03 серпня 2000 року держаним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Зінченко Р.П., за реєстровим № 1-1739 Дванадцятою Харківською Державною нотаріальною конторою від імені ОСОБА_10 , 1950 року народження, ОСОБА_10 на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй на праві особистої власності житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме заповіла в рівних частинах кожному синам ОСОБА_12 та ОСОБА_4 .

28.09.2021 року до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_4 із заявою про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його матері ОСОБА_10 , оскільки на момент подачі заяви про відмову від належної йому частини спадщини на користь чоловіка спадкодавиці ОСОБА_5 , він не знав про наявність та зміст заповіту на його ім`я, має намір свернутись до суду.

Крім того, 06.10.2021 ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужської О.В. з заявою про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 .. 30.06.2017 року ним була подана заява про відмову від спадщини на користь чоловіка спадкодавці, у зв`язку із допущеною при посвідчені заповіту помилкою, не знав про існування заповіту, на цей час відкликає подану ним заяву, приймає спадщину та просить видати свідоцтво про право на спадщину.

З приводу поданої ОСОБА_4 06.10.2021 заяви, приватним нотаріусом Товстолужською О.В. постановою від 06.10.2021 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із пропущенням строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Приписами ч. 1,6 ст. 1273 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ст. 1274 ЦК України - спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відмова від прийняття спадщини, викладена у заяві, за своєю правовою природою є одностороннім правочином, тому до цієї відмови застосовуються усі передбачені ЦК України вимоги до правочинів, у тому числі, щодо умов їх дійсності та недійсності, визначених загальними положеннями ЦК України про правочини, з урахуванням спеціальних приписів, що містяться у ЦК України. Окрім того, до одностороннього правочину застосовуються й вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтю 203 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України, а саме: правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення; правочин вчинений особою, проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, 30.06.2017 р. позивач, у приміщенні приватного нотаріуса Товстолужської О.Б. підписав спірну заяву, якою відмовився на користь іншого спадкоємця за законом, в той час як існував заповіт, про який не було відомо ні позивачу, ні навіть нотаріусу на час підписання зазначеної заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1274 ЦПК України передбачено право на відмову від спадщини спадкоємців за законом та спадкоємців за заповітом.

Як встановлено у судовому засіданні на час подання заяви позивачем щодо відмови від своєї частини спадщини, ані позивачу, ані відповідачам не було відомо факту існування заповіту ОСОБА_7 .

Отже, надаючи нотаріусу заяву про відмову від спадщини ОСОБА_4 не був обізнаний про обставини, які мають істотне значення, зокрема щодо наявності заповіту від 03.08.2000 року, складеного в тому числі на його користь, що вплинуло на його волевиявлення. Позивач відмовлявся від 1/3 частини будинку, тоді як за заповітом він має право на частину. Оскільки за заповітом його частка у спадщині більше, про наявність заповіту під час подачі даної заяви позивачу не було відомо, суд приходить до висновку, що під час складання відмови від спадщини була помилка з боку позивача щодо обставин, які мають істотне значення. Нотаріусом не було встановлено наявності заповіту, не була визначена частка майна, яка успадковувалась та не була роз`яснена різниця між спадкуванням за законом та заповітом.

Згідно копії рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.02.2021 року за позовом ОСОБА_2 , судом було визнано недійсною заяву ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О. В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 31 від 30.06.2017. Рішення набрало законної сили 26.08.2021 року згідно постанови Харківського апеляційного суду.

Щож стосується заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Так в позовній заяві позивач зазначив, що дізнався про наявність заповіту на прикінці 2021 року, із чим не погодився представник відповідача, зазначаючи, що про заповіт позивачу стало відомо при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 , перебіг строку позовної давності розпочався 30.06.2017 року та закінчився 30.06.2020 року.

Згідно ст. 257, 260,261,267 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Так карантин на території України був введений з 20.03.2020 року та продовжувався до 30.06.2023 року.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.Воєнний стан в Україні був введений 24.02.2022 року.

Тобто навіть враховуючи, що строк позовної давності рахується з моменту вчинення правочину відмови від спадщини 30.06.2017 року, то враховуючи положення п.12,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими строк позовної давності було продовжено на весь час карантину та воєнного стану, то строк позовної давності не закінчився на час звернення позивача до суду, тому клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11-13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, 16, 202, 203, 225, 229-231, 233, 1217, 1220,1268, 1270, 1274, 1275 ЦК України, суд -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, третя особа: Приватний нотаріус ХМНО Товстолужська Оксана Володимирівна - задовільнити. Визнати недійсною заяву ОСОБА_4 від 30.06.2017 року про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , засвідчену приватним нотаріусом Товстолужською О.В. та зареєстровану у книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 30.06.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі по 536 грн.80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНН: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Товстолужська Оксана Володимирівна, місце знаходження: 61162, м.Харків, пр-т Льва Ландау,12.

Повний текст рішення виготовлений 18.12.2023 року.

Головуючий суддя: І.В.Ульяніч