Номер провадження 2/676/1593/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області.

в складі: головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сенчишеної Р.М.

справа № 676/4235/23

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Підпалого Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» про визнання Договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» про визнання Договору про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року, укладеного між Комунальним підприємством «Міськтепловоденергія» та нею, недійсним та про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати за надання послуг з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 з листопада 2020 року по січень 2023 року, з урахуванням ненадання послуг з теплопостачання в необхідному обсязі..

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14.09.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 зазначив, що 16.01.2023 року набрало законної сили рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2022 року, яким КП «Міськтепловоденергія» було зобов`язано в двотижневий строк, з дня набрання рішенням законної сили, скласти Акт обстеження системи теплопостачання в квартирі ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .

08.02.2023 року на виконання вимог рішення суду, складено Акт обстеження системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання, яким підтверджена наявність чотирьох стояків та демонтовані батареї. Після чого, позивачці припинено нарахування за надання послуг з теплопостачання і нараховується тільки сплата за стояки, які остання сплатила та сплачує. Проте, відповідно до Договору про реструктуризацію від 16.02.2023 року позивачці із жовтня 2020 року по січень 2023 року нарахована заборгованість в сумі 25 740,51 грн. Позивачка вважає, що даний Договір є недійсний, оскільки вчинений під впливом обману, тому необхідно здійснити перерахунок суми заборгованості, відповідно до обсягу наданих відповідачем послуг.

Рішенням Кам`янець-ГІодільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2022 року встановлено, що в жовтні 2020 року в квартирі позивачки сталася аварійна ситуація через протікання радіаторів центрального опалення, внаслідок чого вона вимушена була їх зняти. Зазначені обставини підтвердили в суді свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

12.11.2020 року позивачка зверталася до відповідача із заявою, в якій просила скласти Акт перевірки з приводу не отримання нею послуг.

Листом № 01-102435 від 02.12.2020 року відповідач повідомив позивачку про те, що для забезпечення нормативною температурою у квартирі їй необхідно терміново підключити батареї до системи централізованого опалення, зокрема звернутися із заявою до ДП «Тепловода», або іншої організації, що має ліцензію, адже самовільне відрізання батарей від системи опалення не позбавляє її від оплати послуг за опалення, в т.ч. роз`яснено про порядок відмовлення від послуги з централізованого опалення. ОСОБА_2 звернулася до ДП «Тепловода», що підтверджується її заявою від 04.01.2021 року, однак підключення батарей до системи централізованого опалення здійснено не було. Всупереч вимогам ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач не забезпечував постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску.

Представник позивачки зазначає, що згідно із ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. З огляду на викладене, вважає, що КП «Міськтепловоденергія» та ДП «Тепловода» є монополістами в даній сфері надання послуг та відповідно до положення п.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист споживачів», ціна за надання послуг з теплопостачання ним визначена неналежним чином.

Позивачка ОСОБА_2 неодноразово вживала заходи досудового врегулювання спору, зокрема зверталась до КП «Міськтепловоденергія» із письмовими проханнями про складення Акту-перевірки неотримання послуг, здійснення перерахунку та до ДП «Тепловода», з метою підключення батарей, однак відповідач ігнорував її заяви, внаслідок чого вона вимушена була звернутись із позовом до суду, в якому просить визнати недійсним Договір про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок плати за надання послуг з теплопостачання квартири по АДРЕСА_2 з листопада 2020 року по січень 2023 року.

Представник відповідача КП «Міськтепловоденергія» Підпалий Б.О. звернуся до суду із відзивом, у якому просить у позові відмовити. Вказує на те, що доводи позивачки та її представника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. Вказує, що із змісту позовної заяви вбачається, що на виконання вимог рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2022 року КП «Міськтепловоденергія» зобов`язувалось скласти Акт обстеження системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання в квартирі ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено, внаслідок чого у позивачки виникла підстава для проведення перерахунку плати за надання комунальних послуг з листопада 2020 року по січень 2023 року. Зазначене, на думку позивачки є підставою для визнання, укладеного нею Договору про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року, недійсним.

Представник вважає, що вказані твердження, як і самі докази, якими обґрунтовує наявність у неї такого права, є хибними, адже із мотивувальної частини вищевказаного рішення вбачається, що не підлягають також до задоволення вимоги позивачки зобов`язати відповідача припинити нарахування їй плати за послуги з централізованого опалення квартири по АДРЕСА_2 , з моменту відключення квартири від централізованого опалення з 10 жовтня 2020 року, так як самовільне відключення від мереж централізованого опалення, яке фактично вчинено позивачем в жовтні 2020 року, не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.. Інших, належних та допустимих доказів відсутності заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання вищевказаної квартири, позивачкою не надано.

На виконання рішення суду, 08.02.2023 року складений Акт обстеження системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання в квартирі ОСОБА_2 , за яким нарахування з лютого 2023 року за послугу з постачання теплової енергії проводиться тільки за місцем загального користування, а саме площі 1,88 кв.м. На дату підписання Договору про реструктуризацію від 16.02.2023 року позивачка мала дійсне зобов`язання перед відповідачем на суму 25 740,51 грн. Доказів погашення даної заборгованості, або інших безспірних підстав для перерахунку плати за послуги з централізованого опалення квартири за спірний період позивачка не навела.

В свою чергу, позивачкою і її представником судове рішення, яке набрало законної сили, є преюдиційним в частині безпідставності їх позовних вимог. Вважає, що за Договором реструктуризації заборгованості від 16.02.2023 року позивачці надано можливість розстрочення протягом 6-ти місяців заборгованості у розмірі 25 740,51 грн. за спожиті раніше та несплачені послуги з централізованого опалення відповідно без застосування штрафних санкцій та інших наслідків безпідставної односторонньої відмови позивача від виконання зобов`язання. В результаті підписання даного Договору, на позивачку не було покладено додаткових грошових зобов`язань, крім вже наявних.

Так, за п.1.1. Договору в порядку та умовах, визначених цим Договором, Кредитор та Боржник домовились про реструктуризацію заборгованості за надані послуги, станом на 01.02.2023 року. Беручи до уваги правову позицію ВС України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/18600/19, яку також застосовує позивачка, в т.ч. тлумачення ст.230 ЦК України при визнанні недійсним Договору, враховуючи відсутність обману зі сторони відповідача, а також сам характер правовідносин, підстави для визнання Договору реструктуризації заборгованості відсутні. Окрім того, відповідач наголошує, що відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.12.2022 року встановлено, що позивачкою порядок відключення від централізованого опалення не був дотриманий. Не погоджуючись з даним судовим рішенням, в частині відмови звільнення від оплати за послуги тепловодопостачання, позивачка має можливість оскаржити його в судових вищих інстанцій, разом з тим, у даній позовній заяві має місце повторна спроба розглянути той самий предмет спору а саме, наявну заборгованість позивачки перед відповідачем, однак в інший спосіб.

Представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 направив суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що враховуючи Акт обстеження системи тепловодопостачання у даній квартирі від 08.02.2023 року, нарахування з лютого 2023 року за послугу з постачання теплової енергії проводиться тільки за місця загального користування, а саме площі 1,88 кв.м. На дату підписання Договору про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року позивачка дійсно мала зобов`язання перед відповідачем на суму 25 740,51 грн., проте, послуги з теплопостачання їй не надавались за вказаний період. Зазначає, що відповідач, знаючи про те, що послуги з постачання теплової енергії не надавалися з жовтня 2020 року, умисно уклав вищевказаний Договір. Так, Кам`янець-ГІодільський міськрайонний суд Хмельницької області від 06.12.2022 року встановив, що оскільки позивачкою не дотримано вимог, встановлених зазначеними нормативними акту щодо порядку відключення від систем централізованого опалення, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) квартири, це не звільняє власника квартири від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку, а тому, вимоги позивачки розірвати Договір, укладений 01.02.2010 року нею з відповідачем про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання в частині надання послуг з централізованого опалення, задоволенню не підлягають. Відповідач наголошує, що позивачкою порядок відключення від централізованого опалення не був дотриманий, що вже встановлено судом у вищевказаному рішенні суду.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, в частині відмови звільнення від оплати за послуги теплопостачання, позивачка мала можливість оскаржити його в судах вищих інстанцій. Разом із тим, у даній позовній заяві має місце повторна спроба розглянути той самий предмет спору а саме, наявну заборгованість позивачки перед відповідачем, однак в інший спосіб. Враховуючи викладене, просить суд врахувати, що вищевказане та предмет, обраний спосіб захисту своїх прав зазначені у позовній заяві від 13.06.2023 року, різні.

Представник відповідача КП «Міськтепловоденергія» Підпалий Б.О. направив до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що 13.09.2023 року він отримав відповідь на відзив і спростовуючи укладення Договору про реструктуризацію від 16.02.2023 між КП «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_2 під впливом обману позивачки вказує, що за вимогами ст.230 ЦК України під обманом розуміється умисне введення в оману сторонами правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення, тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка напевно знаючи про наявність чи відсутність тих, чи інших обставин та про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. В діях відповідача очевидно обман відсутній, адже відповідач не визнає відсутності заборгованості позивачки перед ним і наполягає на тому, що заборгованість у розмірі 25 740,51 грн. існує.

Більш того, укладаючи Договір про реструктуризацію заборгованості 16.02.2023 року, відповідач надав додаткову можливість розстрочити виконання зобов`язання позивачки про сплату заборгованості у розмірі 25 740,51 грн., тобто даний Договір вигідний в першу чергу позивачці. Таким чином, наявність вказаного Договору є можливістю для боржника виконати свої зобов`язання без надмірного фінансового обтяження у вигляді штрафних санкцій та сплати виконавчого збору (в разі відкриття виконавчого провадження). У свою чергу, позивачка мала б відмовитись від підписання даного Договору, що жодним чином не вплинуло б на зміст прав і обов`язків, а саме розмір та факт наявності її зобов`язання перед відповідачем. Більш того, взяті нею зобов`язання за Договором про реструктуризацію так і не були виконані, але разом із тим, позивачкою був отриманий додатковий час на виконання зобов`язання. Отже, у даному випадку відсутній будь який обман зі сторони відповідача, а має місце визначення чи не визначення заборгованості у розмірі 25 740,51 грн. за комунальні послуги. Окрім того, зі змісту судового рішення по справі №676/6074/21 від 06.12.2022 року, вбачається, що серед позовних вимог позивачка ставила вимогу припинити нарахування їй плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з 10 жовтня 2020 року. Разом з тим, суд комплексно дослідивши справу, відмовив позивачці у задоволенні даної позовної вимоги та аргументував це наступним чином: не підлягають також до задоволення вимоги позивачки зобов`язати відповідача припинити нарахування їй плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 з моменту відключення даної квартири від централізованого опалення з 10 жовтня 2020 року, так як самовільне відключення від мереж: централізованого опалення, яке фактично вчинено позивачем в жовтні 2020 року, не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. При цьому, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15. Не погоджуючись зі змістом даного рішення, позивачка мала можливість його оскаржити в апеляційному порядку, чого нею цього не було зроблено. У свою чергу, позивачкою було підписано Договір про реструктуризацію, який не було виконано, а сам Договір став формальною підставою переглянути нарахування з жовтня 2020 року по дату складення Акту. Тобто, позивачка за інших підстав намагається переглянути висновки, викладені у рішенні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області по справі №676/6074/21 від 06.12.2022 року, а саме: відсутність підстав для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до КП «Міськтепловоденергія» в повному обсязі, а провадження по справі № 676/4235/23 - закрити.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримує та просить його задовольнити в повному об`ємі .

Представник відповідача КП «Міськтепловоденергія» Підпалий Б.О. в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка приєднана до централізованого опалення, централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення. В жовтні 2020 р. в квартирі позивачки сталася аварійна ситуація, в зв`язку із протіканням радіаторів центрального опалення і позивачка вимушена була їх зняти. Позивачка зверталася до відповідача із заявою, в якій просила скласти акт перевірки з приводу не отримання нею послуг. 02.12.2020 р. відповідачем було повідомлено позивача листом № 01-10/2435 що для забезпечення нормативною температурою у квартирі їй необхідно терміново підключити батареї до системи централізованого опалення для чого необхідно звернутися із заявою до ДП «Тепловода» або іншої організації, що має ліцензію, вказано, що самовільне відрізання батарей від системи опалення не позбавляє від оплати послуг за опалення та роз`яснено про порядок відмовлення від послуги з централізованого опалення затверджений Наказом № 169 від 26.07.2019 р. Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового господарства України.

Вказані обставини встановлені Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06.12.2022 року за позовом ОСОБА_2 до Комунального Підприємства «Міськтепловоденергія», яка просила суд винести рішення яким: розірвати договір, укладений 01.02.2010 року нею з відповідачем про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання в частині надання послуг з централізованого опалення та технічного обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання; зобов`язати відповідача припинити нарахування їй плати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , з моменту відключення даної квартири від централізованого опалення, з 10 жовтня 2020 року; зобов`язати відповідача вчинити дію скласти акт-перевірку з приводу не отримання нею послуг з централізованого опалення з жовтня 2020 року.

Вказаним рішенням зобов`язано комунальне підприємство «Міськтепловоденергія» в двотижневий строк з дня набрання рішенням законної сили скласти акт обстеження системи теплопостачання в квартирі ОСОБА_2 по адресі: квартира АДРЕСА_1 , в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, а саме: не підлягають також до задоволення вимоги позивача зобов`язати відповідача припинити нарахування ОСОБА_2 плати за послуги з централізованого опалення вищевказаної квартири з моменту відключення даної квартири від централізованого опалення з 10 жовтня 2020 року, так як самовільне відключення від мереж централізованого опалення, яке фактично вчинено позивачем в жовтні 2020 р., не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15.

Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не докащуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 08.02.2023 року на виконання вимог рішення суду, відповідачем складено Акт обстеження системи водопостачання, водовідведення та теплопостачання, яким підтверджена наявність чотирьох стояків та демонтовані батареї. Після чого, позивачці припинено нарахування за надання послуг з теплопостачання і нараховується тільки сплата за стояки, які остання сплатила та сплачує, що визнається позивачкою.

Відповідно до Договору про реструктуризацію від 16.02.2023 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, позивачці із жовтня 2020 року по січень 2023 року правомірно нарахована заборгованість в сумі 25 740,51 грн., але позивачка вважає, що даний Договір є недійсний, оскільки вчинений під впливом обману, тому виконувати його не бажає і повторно просить здійснити перерахунок суми заборгованості, відповідно до обсягу наданих відповідачем послуг, тобто тільки за стояки, з жовтня 2020 року і по січень 2023 року.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка не довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, а саме, що відповідач, знаючи про те, що послуги з постачання теплової енергії не надавалися з жовтня 2020 року, умисно уклав вищевказаний Договір і під час укладення Договору про реструктиризацію боргу, який утворився внаслідок заборгованості і був нарахований відповідачем з часу самовільного від`єднання позивачки від централізованої системи водопостачання, умисно ввів її в оману, реструктирізовавши її «неіснуючий» борг.

Згідно зістаттею 24 Закону України «Про теплопостачання»споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830(далі - Правила), та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженимнаказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року N 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. (чинним на момент виникнення спірних відносин)(далі - Порядок).

Відповідно до абзаців 5-6 пункту 17 Правил відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж(систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіономпорядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.

П.1 розділу III Порядку встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинностіЗаконом України«Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Встановлено, що позивачкою не дотримано вимог, встановлених зазначеними нормативними актами щодо порядку відключення від систем централізованого опалення, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) квартири, вона самовільно відключилась від мережі централізованого опалення в жовтня 2020 року , що не звільняє її , як власника квартири , від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії та не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки ОСОБА_2 , а саме: про визнання Договору про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року, укладеного між Комунальним підприємством «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_2 недійсним та про зобов`язання відповідача Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» здійснити перерахунок плати за надання послуг з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 з листопада 2020 року по січень 2023 року, з урахуванням ненадання послуг з теплопостачання в необхідному обсязі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ; інші судові витрати , пов`язані з розглядом справи , покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Ч.3 ст.22 Закону України № 1023-XII від 12.05.1991 року « Про захист прав споживачів» передбачає , що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору , судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст.230 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141,263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , до Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» ( ) про визнання Договору про реструктуризацію заборгованості від 16.02.2023 року, укладеного між Комунальним підприємством «Міськтепловоденергія» та ОСОБА_2 , та про зобов`язання відповідача Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» здійснити перерахунок плати за надання послуг з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 з листопада 2020 року по січень 2023 року, з урахуванням ненадання послуг з теплопостачання в необхідному обсязі, відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 01 грудня 2023 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду: Семенюк В.В.