ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4097/18 Номер провадження 22-ц/814/1147/23Головуючий у 1-й інстанції Кононихіна Н.Ю. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника відповідача адвоката Ткаченко В.С., представника позивача адвоката Лиски П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Чишко Світланою Вікторівною,

на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року, постановлене суддею Кононихіною Н.Ю.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

09.10.2018 ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В обгрунтування підстав позову зазначає, що із 05.06.1991 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі ними придбано майно, а саме: транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Almera Classic», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб «Mersedes benz» моделі «е200k», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти, розміщені на депозитних вкладах у банківських установах. Зазначене майно є спільною власністю подружжя та куплене на спільні кошти, а тому просить визнати за нею: право власності на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Almera Classic; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості транспортного засобу марки «Mersedes benz» моделі «е200к», 2008 року випуску, у сумі 165 244,40 грн.; визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я відповідача, відкритих у період з 01.01.2016 по 26.02.2019; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді судового збору, оцінки вартості майна, вартості правничої допомоги у загальному розмірі 62 194,00 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22.06.2020 позов ОСОБА_2 задоволено у повномуобсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Almera Classic», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шассі (кузова, рами): НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості транспортного засобу марки «Mersedes benz» моделі «e200k», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 у сумі 165 244,40 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 26.02.2019.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 9 194,00грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді оцінки вартості майна, вартості правничої допомоги у загальному розмірі 53 000,00 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 16.12.2020 заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської обалсті від 10.03.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на оплату парвничої допомоги при розгляді заяви про перегляд заочного рішення.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та в його інтересах представник адвокат Чишко С.В. подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального парва та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати.

Заперечує наявність підстав для розгляду справи в заочному порядку. Зазначає, що відповідач та його представник направили до суду першої інстанції заяву, в якій повідомили про поважність неявки в судове засідання у зв`язку із запровадженням та продовженням у країні карантину у зв`язку з пандемією короновірусу. Такі обставини є поважними, а тому районний суд в порушення норм процесуального права безпідставно розглянув справу в заочному порядку, що призвело до неправильного вирішення справи.

Звертає увагу, що постановою Харківського апеляційного суду від 28.10.2020 було скасовано ухвалу районного суду про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, тоді як районний суд провів заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_2 без урахування зустрічного позову, який повинен був розглядатися спільно з первісним позовом.

Не погоджується з визначеною судом сумою грошової компенсації, присудженої позивачці, з урахуванням наданих нею Звітів про оцінку. Вважає їх неналежними, оскільки вони не відповідають вимогам Методики товарознавчої експертизи по оцінці колісних транспортних засобів, зокрема, оцінювачем не проводився технічний та візуальний огляд автомобіля, не враховано його фізичний знос, тому такі висновки не можуть підтверджувати дійсну оцінку автомобіля. Натомість, Висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 24.07.2020, який наданий за його, відповідача, заявою з проведенням технічного огляду автомобіля підтверджує, що ринкова вартість автомобіля складає 318 928,46 грн., тому грошова компенсація, що підлягає стягненню на користь позивачки має розраховуватися наступним чином: (318 928,46 грн. 145 711,29 грн.) : 2 = 86 608,63 грн.

Висновок районного суду про задоволенння вимоги позивачки про визнання за нею права приватної власності на частину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 у період часу з 01.01.2016 по 26.02.2019, вважає таким, що не відповідає фактичним обставинам та не грунтується на доказах. Суд не встановив обставин наявності відкритих на ім`я відповідача у будь-якій банківській установі вкладів та їх суми. Крім того не врахував пояснення позивачки про припинення шлюбних відносин з липня 2018 року.

Вважає завищеною суму гонорару, яка є неспівмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката Тарасової К.І., яка перівсно склала позовну заяву та сформулювала правову позицію позивача.

Звертає увагу, що 20.02.2020 його представником через канцелярію суду подані клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з метою визначення ринкової вартості майнових активів щодо спірного гаража боксу № НОМЕР_4 , а також клопотання про призначення товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартсоті спірного домоволодіннян. Зазначені клопотання судом першої інстанції не розглягуті.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.04.2021 відкрито апеляційне провадження, зупинено дію заочного рішення до ухвалення рішення Харківським апеляційним судом; ухвалою від 20.04.2021 справа призначена до рорзгляду.

06.05.2021 до Харківського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Лиски П.О., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу. Заперечуючи доводи апеляційної скарги, звертає увагу на відсутність доводів в частині поділу домоволодіння; відсутність посилання на конкретну норму процесуального права, порушення якої призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що скасування ухвали про залишення зустрічного позову ОСОБА_1 без розгляду не впливає на вже ухвалене заочне рішення за позовом ОСОБА_2 . Звіт про оцінку майна - автомобіля Мерседес не був визнаний незаконним, чи складеним з порушенням вимог законодавства, а тому є належним і допустимим доказом. Надане відповідачем автотоварознавче дослідження датоване 20.07.2020, тобто зі спливом строків для подання доказів та після ухвалення судового рішення. Зазначає, що через велику кількість банківських установ, одержати інформацію з усіх банків України не представилося можливим, тому ця інформація буде встановлена на завершальній стадії судового провадження у процесі виконання судового рішення. Припинення шлюбних відносин є датою набрання законної сили рішенням Київського районного суду м.Харкова по справі №640/16442/18 після перегляду апеляційним судом 26.02.2019. Судові витрати вважає обгрунтованими та доведеними.

04.10.2021 представник позивачки адвокат Лиска П.О. подав до Харківського апеляційного суду письмові пояснення щодо банківських рахунків та їх поділу, в яких конкретизує спосіб виконання рішення суду та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2 008 617,19 грн., що були в наявності на розрахункових рахунках, відкритих в АТ «Укрексімбанк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «УкрСибБанк»./а.с.248 т.7/

Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.02.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

07.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення адвоката Лиски П.О. стосовно визнання права приватної власності на частину грошових коштів ОСОБА_1 , які є спільною сумісною власністю подружжя. З посиланням на банківські рахунки у відповідних банківських установах, вважає, що позивачка має право на 2 008 617,19грн., які були в наявності на розрахункових рахунках на ім`я відповідача в АТ «Укрексімбанк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Укрсиббанк».

У суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко С.В. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Лиска П.О. проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Сторони 05 червня 1999 року зареєстрували шлюб у Дзержинському відділі РАЦС м.Харкова, актовий запис №388,що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_5 ./а.с.13 т.1/

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2018 року, яке набрало чинності після його перегляду апеляційним судом 26 лютого 2019 року (справа №640/16442/18), їх шлюб розірвано.

Спірним майном, заявленим ОСОБА_2 до поділу, є:

- транспортний засіб марки «Nissan» моделі «Almera Classic», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Договору №НТ-00359 від 16.06.2007 зареєстрований на ім`я позивача/а.с.14-15 т.1/;

- транспортний засіб «Mersedes benz» моделі «е200к», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 , придбаний відповідно до Договору №852601171 про купівлю-продаж транспортного засобу від 28 лютого 2008 року на ім`я відповідача/а.с.16-19 т.1/;

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 327,7 кв.м., право власності на який зареєстровано 02 серпня 2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва по право власності. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2020 га, яка належить ОСОБА_2 згідно державного акту на парво власності на земельну ділянку серія ЯЛ №136002, виданого Упралінням держкомзему у Дергачівському районі Харківської обалаті 20 квітня 2011 року/а.с.20-22 т.1/;

- грошові кошти в безготівковій формі на рахунках та депозитних вкладах в банківських установах, які було відкрито під час шлюбу.

Згідно Звіту про оцінку майна, складеного ФО-П ОСОБА_3 від 13.09.2018, ринкова вартість домоволодінння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 5 978 791,00 грн./а.с.23-29 т.1/

Звітами про оцінку рухомого майна, складеного ФО-П ОСОБА_3 від 13.09.2018, визначена ринкова вартість: автомобіля NISSAN ALMERA CLASSIK, державний номерний знак НОМЕР_1 , - 145 771,20 грн.; транспортного засобу Mersedes benze 200k, 2008 року випуску, становить 476 200,00 грн./а.с.43-48, 55-63 т.1/

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлене спірне майно є спільною власністю подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках. Доводи відповідача в частині заперечення статусу спільного майна подружжя відносно автомобіля «Mersedes benz» та житлового будинку з посиланням на те, що воно придбано хоча і в період шлюбу, однак за його особисті кошти як фізичної особи-підприємця, одержані від здійснення підприємницької діяльності, - районний суд відхилив як недоведені та безпідставні. При цьому суд першої інстанції з посиланням на відповідні правові висновки дійшов висновку, що майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діляьності, яке набуто у період шлюбу, є спільним майном подружжя, а його використання одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльнсоті може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. При поділі автомобілів, суд виділив у власність позивачки автомобіль Нісан, а відповідачу - Мерседес зі стягненням грошової компенсації різниці у вартості, виходячи зі звітів про оцінку, наданих позивачкою, як належних та допустимих доказів вартості спірних транспортних засобів.

Визнаючи за позивачкою парво власності на 1/2 частину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 26.02.2019, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів відсутності у його власності таких грошових коштів.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду в частині поділу автомобілів та житлового будинку, які є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки в цьому майні є рівними.

При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Відповідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами норми частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, викладені норми сімейного та цивільного права встановлюють презумпцію спільної власності подружжя щодо майна, яке набуто подружжям під час шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 07.11.2018 по справі №405/2391/15-ц.

У Постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі №450/827/14-ц викладена правова позиція про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

При цьому, у разі якщо майном користується приватний підприємець, то в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення як безпідставних доводів ОСОБА_1 у частині того, що спірне майно не належить подружжю, а придбано за його особисті кошти як фізичної особи-підприємця.

Не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо неналежності як доказу Звіту про оцінку автомобіля MERCEDES-BENZE 200K, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , наданого позивачкою, з посиланням на те, що цей автомобіль оцінювачем не оглядався.

Колегія суддів звертає увагу, що під часу відкриття провадження у справі до ухвалення оскаржувсного рішення відповідач, будучи обізнаний із предметом спору та наданими позивачкою доказами, не вчиняв будь-яких процесуальних дій для визначення вартості спірного автомобіля з наданням його на огляд експерту, а також не надав альтернативного висновку спеціаліста, продовжуючи використовувати автомобіль в особистих та підприємницьких цілях. Його посилання на невідповідність взятого до уваги районним судом Звіту вимогам ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п.п.51.1, 5.6 Методики товарознавчої експертизи по оцінці колісних транспортних засобів є загальними та не спростовують відповідність даного звіту цій методиці. Зі змісту вказаного звіту вбачається, що оцінювач здійснив дослідження відповідно до п.7.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, використовуючи порівняльний підхід.

За встановлених обставин, з огляду на відсутність реальної можливості проведення судової експертизи для визначення ринкової вартості з оглядом КТЗ через поведінку відповідача, яка не відповідає вимогам п.6 ст.3 ЦК України щодо добросовісності, колегія суддів дійшла висновку щодо належності як доказу Звіту про оцінку автомобіля MERCEDES-BENZE 200K, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , наданого позивачкою.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, що узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованої у справі№202/492/20 від 31.10.2023, за змістом якої ринкова вартість подібного за своїми характеристиками майна може бути врахована судом у разі неможливості встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги наданий відповідачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 24.07.2020, оскільки на момент постановлення оскаржуваного судового рішення (22.06.2020) такий доказ не існував, що виключає можливість його прийняття судом апеляційної інстанції згідно ст.367 ЦПК України, незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення принципу правової визначеності. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №552/7368/21 від 21.08.2023.

Щодо рішення в частині поділу житлового будинку, то апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків районного суду, який дійшов обгрунтованого висновку про віднесення цього об`єкту нерухомості до сумісної власності сторін та поділу відповідно до вимог закону.

Тоді як його твердження, що районний суд не розглянув клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з метою визначення ринкової вартості майнових активів щодо спірного гаража боксу № НОМЕР_4 , а також клопотання про призначення товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартсоті спірного домоволодіннян, колегія суддів відхиляє. Оскільки за змістом позиції Верховного Суду у справі №185/7362/22 від 15.11.2023 не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії. Проте усуперч викладеному, відповідач та його представник не з`явилися в суд першої інстанції та не підтримали заявлені клопотання, а також не реалізували відповідне процесуальне право в суді апеляційної інстанції.

Щодо рішення районного суду в частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на частину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 у період часу з 01.01.2016 по 26.02.2019, апеляційний суд враховує таке.

За змістом частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Як убачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 , заявляючи вимогу про визання за нею право власності на половину грошових вкладів, не надала жодного доказу, який би відповідав вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів наявності таких грошових вкладів та їх розміру.

Суд першої інстанції в порушення викладених вимог процесуального закону та принципів змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, визнав за позивачкою право на половину грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 . При цьому районний суд не встановив взагалі обставини наявності відкритих на ім`я відповідача у будь-якій конкретній банківській установі вкладів, їх періоду вкладення та суми. Фактично рішення в цій частині грунтується на власних судженнях позивачки та припущеннях щодо наявності таких вкладів. Обгрунтування рішення в цій частині тим, що відповідач не навів доказів відсутності у його власності таких грошових коштів та не зазначив це у заяві свідка, - колегія судді визнає такими, що не грунтуються на законі та не є безумовною підставою для задоволення позову, оскільки обов`язок доказування обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги, лежить на стороні, яка заявила такі вимоги. Тоді як суд оцінює докази за внутрішнім переконанням та не зобов`язаний приймати те чи інше рішення залежно від процесуальних дій учасників сторін.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивач упродовж судового розгляду не уточнювала свої позовні вимоги щодо грошових коштів на банківських рахунках, не конкретизувала їх, а викладені у письмових поясненнях, наданих її представником до апеляційного суду, доводи з наданням розрахунків відповідних сум - не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом, як такі, що не становили предмет дослідження суду першої інстанції.

За таких обставин рішення районного суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цих вимогах, як недоведених.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для розгляду справи в заочному порядку не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції з урахуванням положень ст.ст.223, 280 ЦПК України аргументував свій висновок про заочний розгляд справи. При цьому районний суд врахував, що відповідач та його представник належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Обгрунтуванню причин неявки, викладеному у заяві відповідача та його представника, направленій до суду першої інстанції 22.06.2020, про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням у країні карантину, суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку та визнав таку причину неявки неповажною.

Крім того, колегія суддів визнає необхідним звернути увагу, що провадження у справі відкрито 10.10.2018, відповідач подав відзив на позовну заяву, в подальшому зустрічний позов, кожна із сторін вчиняла певні процесуальні дії, пов`язані з підготовкою та розглядом справи, подавали відповідні клопотання. Тобто районним судом при розгляді справи сторонам було забезпечено рівну можливість для реалізації їх процесуальних прав. Натомість відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно завершив розгляд справи за відсутності відповідача, який належно був повідомлений про час і місце розгляду справи, ухваливши заочне рішення. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає необгрунтованими та відхиляє.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставності проведення заочного розгляду справи без урахування зустрічного позову, який ухвалою районного суду від 22.06.2020 залишено без розгляду. Послідуюче скасування цієї ухвали постановою Харківського апеляційного суду від 28.10.2020 не впливає на висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції, у даній справі. Крім того, зустрічний позов направлений до суду першої інстанції для продовження розгляду, а отже право ОСОБА_1 на поділ іншого майна відновлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову, рішення в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : судовий збір з 9 194,00 грн. до 6 435,00 грн.; по оцінці вартості майна з 1 600,00 грн. до 770,00 грн.; по правничих витратах з - 51 400,00 грн. до 35 980,00 грн., а всього стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 43 185,00 грн. судових витрат; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 137,30 грн. судового збору за апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги щодо завищеної суми гонорару, яка, на думку відповідача, є неспівмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, - колегія суддів відхиляє як необгрунтвовані.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником адвокатом Чишко Світланою Вікторівною, - задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 червня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на частину грошових коштів, які місяться на банківських рахунках та депозитних вкладах на ім`я ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення в частині розподілу судових витрат - змінити, зменшивши розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : судовий збір з 9 194,00 грн. до 6 435,00 грн.; по оцінці вартості майна з 1600,00 грн. до 770,00 грн.; по правничих витратах з- 51 400,00 грн. до 35 980,00 грн., а всього стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 43 185,00 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 137,30 грн. судового збору за апеляційну скаргу.

Доповнити рішення наступним.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на транспортний засіб марки Nissan моделі Almera Classic, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на транспортний засіб марки Mersedes benz моделі e200k, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.12.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця