Справа № 939/1268/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2023 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря - Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Бородянської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27 червня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею (позивачем) та перебувають на повному її утриманні. З листопада 2018 року ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, їх інтелектуальному, духовному та моральному розвитку, не турбується про їхнє здоров`я, фінансово не допомагає. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але він їх не сплачує, в зв`язку з чим має заборгованість зі сплати аліментів, яка з 07 серпня 2018 року по 31 травня 2021 року становить 103 209,52 грн. Відповідач навмисно влаштовується на роботу без офіційного трудового договору для того, щоб не сплачувати аліменти. У 2019 році ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства відносно їхніх синів, однак після проведення експертизи, яка встановила його батьківство, він подав заяву про відмову від позову. Спілкування відповідача з дітьми полягало в тому, щоб влаштувати їй (позивачу) скандал. Молодший син взагалі не знає ОСОБА_2 , а в старшого сина після такого спілкування наставали нервові зриви, у зв`язку з чим вона була змушена звертатися за допомогою до психологів. У протоколі засідання комісії з питань захисту прав дитини Бородянської селищної ради № 1 від 02 липня 2020 року зазначено, що ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов`язки, не спілкується з дітьми, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та навчанням, підготовкою до самостійного життя та не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. На підставі вказаного протоколу виконавчий комітет Бородянської селищної ради прийняв рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Враховуючи наведене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 24 червня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

12 жовтня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Давиденка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначив, що згідно висновку служби у справах дітей від 04 грудня 2018 року про встановлення порядку спілкування ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , встановлений порядок спілкування, а саме у вихідні дні, в суботу та неділю з 12 до 18 години, 1, 3 неділі кожного місяця, за попередньою домовленістю з матір`ю. У разі якщо побачення не відбулося у визначений день та час повністю або частково, то цей час переноситься на інший зручний для дитини та батька день. Натомість, не зважаючи на вказаний висновок, позивач чинить ОСОБА_2 перешкоди в спілкуванні з дітьми, в зв`язку з чим він ( ОСОБА_2 ) звертався до правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_2 не відмовлявся та не відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, проте, зважаючи на зміни в його сімейному та матеріальному становищі, перебуванні на його утриманні матері ОСОБА_2 , яка є пенсіонером, 29 вересня 2021 року відповідачем було зараховано на розрахунковий рахунок Бородянського ВДВС у Бучанському районі аліменти в розмірі 1500,00 грн. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, однак ОСОБА_1 не надала суду доказів своєї безпосередньої участі в матеріальному утриманні дітей, в їх інтелектуальному, духовному та моральному розвитку, також нею не надано доказів того, що після спілкування ОСОБА_2 із старшим сином вона зверталася за допомогою до психологів. Окрім того зазначив, що діти на даний час зареєстровані за адресою проживання матері ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 . Вважав, що підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні, оскільки він ( ОСОБА_2 ) бажає спілкуватися з дітьми, ініціював питання про визначення способу участі в їх вихованні та спілкуванні з ними. Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно виховання дітей та його винної поведінки, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

25 жовтня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , згідно з якою позивач зауважила, що відзив на позов подано відповідачем із порушенням строку на його подання, з огляду на те, що він направлений сторонам через чотири місяці після відкриття провадження у справі, а посилання на те, що адвокат ознайомився з матеріалами справи лише 27 вересня 2021 року, не є поважною причиною пропуску строку для подачі відзиву, оскільки обов`язком відповідача було вчасно звернутися за правовою допомогою та направити відзив у строк, встановлений судом. Крім того зазначила, що з відповідачем вони офіційно розлучилися у 2018 році, фактично вони не проживають разом більше чотирьох років. За цей час відповідач не забезпечував синів матеріально, не піклувався про їхнє здоров`я, навчання та оздоровлення. Позивач вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача про те, що нею (позивачем) не надано доказів її безпосередньої участі в матеріальному утриманні дітей, їхньому інтелектуальному, духовному та моральному розвитку. Заперечуючи проти таких доводів відповідача, позивач зазначила, що старший син ОСОБА_3 займається боксом третій рік, нагороджений грамотою за перше місце у відкритому турнірі з боксу, у характеристиці тренера зазначено, що за час тренувань, опікою хлопця займається мати, приводить та забирає з секції, піклується про спортивне забезпечення дитини, батько ОСОБА_3 був присутній одного разу та після розмови, що необхідно ОСОБА_3 для спорту, така розмова залишилася лише розмовою. У характеристиці ліцею зазначено, що ОСОБА_3 добре поводиться, вихований, дисциплінований, акуратний, скромний, вміє ставити цілі та досягати їх, навчальна мотивація на високому рівні. Дитину до ліцею приводить та забирає мама або бабуся. Мама спілкується з педагогами, контролює навчання сина, відвідує батьківські збори. Батько контакту з ліцеєм не підтримує, з вчителями не спілкується та не цікавиться навчанням сина. З характеристики на молодшого сина вбачається, що вихованням ОСОБА_4 займається мама та вітчим, дитина забезпечена всім необхідним. На спростування доводів відповідача, позивач надала чеки на придбання одягу, продуктів харчування, витрачених коштів на лікування та літнього оздоровлення дітей, відвідування розважальних закладів (т. 1 а.с. 101-134). Також позивач зазначила, що у 2019 році відповідач звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства, тому вона (позивач) була змушена в період карантину везти дітей громадським транспортом на експертизу в м. Київ, оскільки ОСОБА_2 не надав на це ні коштів, ні транспорту. Щодо реєстрації місця проживання дітей повідомила, що діти дійсно зареєстровані за місцем проживання батька, оскільки служба у справах дітей не дає дозвіл на зняття їх з реєстрації доки діти не будуть забезпечені житлом за іншою адресою. Однак фактично діти проживають разом з нею та її чоловіком у квартирі, яка належить її (позивача) батькам, що підтверджується актом депутата від 23 червня 2020 року. Позивач зазначила, що твердження відповідача про те, що він забезпечує свою матір є неправдивими, оскільки вона отримує пенсію та проживає з сім`єю іншого сина, а відповідач тривалий час ніде не працює. Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 103 209,52 грн, ним було здійснено лише два перекази на суму 800 грн та 1500 грн, остання сума вже після відкриття провадження у даній справі. Стосовно звернень відповідача до правоохоронних органів у 2019 році зауважила, що висновками Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області встановлено поважність причин чому тоді спілкування відповідача із дітьми не відбулося. Зазначила, що у одному із висновків вказано, що причиною небажання дітей бачитися з батьком є те, що діти малолітні та з ними необхідно встановити батьківський дружній контакт. Вказані обставини можуть підтвердити представник органу опіки та піклування та психолог, якого змушений був відвідувати ОСОБА_3 через недостойну та неадекватну поведінку відповідача. Також додала, що менший син взагалі не знає відповідача як батька, а старший син вже дорослий і бачить як до нього відносився та відноситься рідний батько та вітчим. Сини називають батьком вітчима, який дбає про них як про рідних, матеріально їх забезпечує, приділяє увагу, возить відпочивати.

05 листопада 2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення, у яких відповідач додатково вказує, що за період три квартали 2021 року у нього відсутній дохід від підприємницької діяльності, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (т. 1 а.с.193-194), що позбавляє його можливості надавати дітям матеріальну допомогу у достатньому розмірі, а наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні (19 листопада 2021 року) позивач та її представник - адвокат Шаленко П.М. позов підтримали, посилаючись на викладені ними у заявах по суті справи обставини, просили позов задовольнити. Додатково позивач зазначила, що під час спільного проживання разом із відповідачем, у них виникали непорозуміння через неспроможність відповідача матеріально забезпечити сім`ю та його методи виховання щодо старшої дитини. У зв`язку з тим, що відповідач не міг знайти собі роботу, вона вийшла на роботу коли Давиду виповнилось один рік і вісім місяців. Домовились, що вона буде працювати, а відповідач буде займатися побутом. Через методи виховання, які застосовував відповідач до дитини у них виникали сварки. Позивач зазначила, що відповідач видавав дитині тільки по одній іграшці, щоб був порядок, а на дитячому майданчику всім розповідав, що у нього «вимуштрувана» дитина. Старший син постійно був із заплаканими очима. Свої методи виховання відповідач пояснював тим, що таким чином він виховує чоловіка, а позивач - ні. Останньою краплею стало те, що ОСОБА_3 не захотів їсти, а відповідач взяв ремінь, повісив його та сказав, що якщо ОСОБА_3 не буде їсти, то він буде його бити. Після цього вона (позивач) на наступний день зібрала речі та з дитиною пішла жити до своєї матері. Згодом, коли ОСОБА_3 відчув себе захищеним, він розповів, що батько закривав його у темній кімнаті, ставив у куток, а сам грався у «танчики». Позивач зазначила, що пішла від відповідача, коли була на другому місяці вагітності другою дитиною. Вона розмовляла з ОСОБА_3 про те, що незалежно від того як складаються відносини між нею та його батьком, це не повинно впливати на стосунки дитини та батька. З того моменту та до народження другої дитини, відповідач приходив за ОСОБА_3 , щоб піти погуляти. Останній раз, коли відповідач взяв ОСОБА_3 , то дитину повернув о 12 годині ночі та залишив одну вночі на дворі. Після цього ОСОБА_3 категорично не захотів більше зустрічатися з батьком. Коли відповідач побачив, що дитина на нього не реагує, він звернувся до комісії для визначення дат спілкування із сином. Отримавши такий висновок, відповідач прийшов побачитись із дитиною, але ОСОБА_3 відмовився йти з батьком. На що позивач запропонувала відповідачу прийти у інший день, але відповідач вчинив при дитині скандал, через що дитина почала плакати та довго не могла заспокоїтись. Після роботи з психологом дитина почала бути сміливішою. Був випадок коли вона (позивач) йшла з дітьми з лікарні, відповідач йшов поруч, але зайшовши у під`їзд відповідач прижав її до стіни, на що старший син почав просити відпустити маму та залишити їх з мамою у спокої. ОСОБА_3 не хоче спілкуватись із батьком. Позивач також повідомила, що народження другої дитини планувалося через кесарів розтин, але відповідач не надав грошей на цю операцію, аргументуючи тим, що невідомо хто ще народиться. Відповідач також казав, що аліменти платити не буде, бо невідомо чиї це діти. За весь час аліменти відповідач сплатив лише два рази, 800 грн та після пред`явлення цього позову 1500 грн. Відповідач за останні два роки не проявляв батьківського піклування, не телефонував, не намагався спілкуватися з дітьми. Ситуація не змінилась і після проведення експертизи, яка підтвердила, що діти його. Зауважила, що відповідач працював неофіційно у магазині «Велес» у Бородянці, проте аліменти не сплачував.

У судовому засіданні 02 червня 2023 року позивач додатково зазначила, що ситуація за час перебування спору у суді не змінилась. За період з 24 лютого 2022 року відповідач не проявляв щодо дітей батьківського піклування, не цікавився щодо стану їхнього матеріального забезпечення, і не намагався з нею (позивачем) поспілкуватися щодо налагодження його контакту з дітьми. Зазначила, що з Новим роком відповідач дітей не привітав, старшій дитині було 10 років ніяких подарунків відповідач не подарував. За останній місяць відповідач надіслав по 250 грн на дітей. Відповідач жодного разу не цікавився за що діти харчуються, за що вдягаються, як вони навчаються. На випуск старшої дитини (4 клас), відповідач прийшов у школу без подарунку дитині, постояв, подарував вчительці квіти і пішов, навіть не поспілкувавшись із ОСОБА_3 . Зауважила, що відповідач не намагається змінити ситуацію, не розуміє, що дитина сама по собі не буде йти з ним на контакт. ОСОБА_3 вже 10 років, і він порівнює відносини у сім`ї які є наразі, та які були під час їхнього спільного проживання із відповідачем. Вона (позивач) ніколи не налаштовувала дітей проти відповідача, проте ОСОБА_3 не хоче спілкуватись із батьком. У ОСОБА_3 є своя думка, свої погляди, і якщо б він дійсно хотів би спілкуватись із відповідачем, то він би це зробив.

Відповідач та його представник - адвокат Давиденко О.В. у судових засіданнях (19 та 30 листопада 2021 року) позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях. Додатково відповідач зазначив, що під час їхнього спільного проживання із позивачем у них виникали конфлікти через те, що він тривалий час не міг знайти роботу, або знаходив, проте така робота не забезпечувала необхідні потреби родини. У зв`язку з чим позивач, коли старшій дитині виповнилось один рік і сім місяців, вирішила вийти на роботу. У 2017 році позивач пішла від нього, перебуваючи на третьому місяці вагітності другою дитиною. Позивач повідомила його про те, що народження другої дитини планується через кесарів розтин, але він з цим не погодився, оскільки вважав, що може щось змінитися. Після цього позивач вирішила піти жити до матері. З часом він запропонував позивачці допомогу на дітей, попросив, щоб вона надала номер картки, на яку б він зміг перерахувати кошти, проте позивач відмовилась. У 2018 році він дізнався, що позивачка подала позов про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Зауважив, що з огляду на те, що позивачка отримувати від нього аліменти відмовилась, а через суд таку заяву подала, він, не погоджуючись із цим, подав позовну заяву про розірвання шлюбу. У подальшому за його зверненням у 2018 році службою у справах дітей було визначено порядок спілкування з дітьми, проте дітей він не бачив, оскільки позивач перешкоджала йому спілкуватись із дітьми. Він мав намір подати позов про усунення перешкод у вихованні дітей, проте після того як він на дитячому майданчику підійшов до молодшого сина, а позивачка сказала сину, щоб він не спілкувався з чужим дядею, він (відповідач) вирішив звернутися до суду із позовом про оспорювання батьківства щодо обох дітей.

На питання позивача та її представника (судове засідання від 30 листопада 2021 року) відповідач зазначив, що молодшу дитину з пологового будинку не забрав, оскільки його ніхто не повідомив коли позивачка повинна була виписуватись; ні коляску, ні речі для молодшої дитини не купував, лише пропонував, проте позивачка повідомила, що їй нічого не потрібно; один раз приніс продукти старшій дитині, проте ОСОБА_3 усе викинув, мішок картоплі дружина також не взяла; спочатку, після того як дружина від нього пішла, він два роки не міг сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки був карантин, він працював та доглядав за матір`ю, у наступні два роки не сплачував аліменти, оскільки у суді перебувала справа за його позовом щодо оспорювання батьківства відносно його малолітніх дітей, а тому він, не знаючи чи його це діти чи ні, не спілкувався із ними та не сплачував аліменти на утримання дітей, зауваживши, шо кошти витрачались на генетичну експертизу; зазначив, що за останні чотири роки, не працював лише один рік; визнав, що йому було відомо про наявність боргу зі сплати аліментів, проте вказав, що не сплачував аліменти, оскільки він не бачить дітей, не може дізнатися, що потребують його діти; за цей період (до 30 листопада 2021 року) у школі був лише один раз стосовно старшої дитини, спитав вчительку, чому у дитини на шиї червоні плями, на що вчителька повідомила, що не є медичним працівником, після чого, закривши перед ним двері, розпочала урок. Цього йому (відповідачу) було достатньо, більше до 30 листопада 2021 року у школу він не приходив; про те, що молодший син відвідує садочок він не знав, а тому і не приходив у садочок; знав, що старший син ОСОБА_3 відвідує секцію боксу, був присутнім під час занять разів з п`ять, проте ніхто його не бачив, оскільки він не хотів відволікати тренера; спілкувався з тренером лише один раз, останній повідомив його про необхідність купівлі форми для тренування дитини, проте він нічого не купив, оскільки був фінансово неспроможний, також не знав, яка форма потрібна, а у подальшому подав позов про оспорювання батьківства; визнав, що до народження молодшої дитини спілкувався із старшою дитиною, проте у подальшому ОСОБА_3 категорично відмовився із ним спілкуватись; визнав, що ставив дитину у кут, проте пояснив, що це було у виховних цілях, та не було на годину чи дві.

На питання суду (судове засідання від 30 листопада 2021 року) відповідач зазначив, що у кінці літа 2019 року він хотів поспілкуватись із молодшим сином, проте позивач відвела сина від нього та він (відповідач) почув як позивач сказала дитині, що це чужий дядя і з ним спілкуватись не можна; після цього він звернувся із позовом про оспорювання батьківства щодо двох дітей; сумніви щодо батьківства були щодо меншої дитини, а щодо старшого сина ОСОБА_3 сумнівів не було, проте сторонні особи казали, що ОСОБА_3 на нього (відповідача) не схожий зовсім, а тому він (відповідач) вирішив переконатися і зробити експертизу одразу на двох дітей; результати експертизи дізнався на початку весни 2021 року; у 2019 році бачив старшу дитину, коли вона йшла у перший клас, молодшу дитину за цей час не бачив; коли подав позов про оспорювання батьківства вирішив обмежити спілкування із дітьми та надання їм матеріального забезпечення. На питання суду про те, які дії відповідач вчинив щодо того, щоб виконувати свої батьківськи обов`язки відносно малолітніх дітей, які б він об`єктивно міг виконати, відповідач визнав, що у період з 2019 року по 2021 рік поки розглядалась справа у суді щодо оспорювання батьківства взагалі не робив жодних дій, щоб поспілкуватись із дітьми та сплачувати аліменти на їх утримання, пояснюючи це тим, що у нього була невизначеність чи є він батьком дітей, а також тим, що позивачка жодного разу до нього не звернулася за допомогою; у подальшому на питання суду чому тоді він не сплачував аліменти на утримання дітей через виконавчу службу, повідомив, що мав намір забезпечити дітей саме тим, у чому вони будуть мати потребу у певний період часу, наприклад забезпечити їх житлом, чи університетами; у подальшому зазначив, що поки не знав, чи це його діти, то не спілкувався із дітьми та не надавав матеріальну допомогу, оскільки якщо б виявилося, що це не його діти, то це був би тоді «благодійний акт»; одночасно відповідач наголосив, що хотів би, щоб це була корисна допомога, проте діти не знали, що він (відповідач) їм допомагає, а для нього це дуже важливо, щоб діти бачили, що саме він допомагає; у подальшому на питання суду, що змінилось після того як він дізнався з результатів висновку експертизи про те, що діти його, відповідач повідомив, що він намагався з дітьми зустрітися, але він цього не зміг зробити, оскільки у будні дні не мав можливості відпроситись з роботи, а також з огляду на те, що доглядає за матір`ю, яка живе разом з ним та його братом, а тому у нього було мало часу, щоб побачити дітей; загалом зазначив, що після 2019 року не намагався спілкуватись із дітьми, пояснюючи це різними причинами, такими як його робота, догляд за матір`ю, спочатку наявність спору у суді щодо оспорювання батьківства, потім наявність у суді цього спору, до якого, як зазначив відповідач, треба мати час, для того, щоб підготуватися; повідомив, що не цікавився у позивача чи є у неї можливість належно забезпечувати дітей у їх потребах, оскільки на той час сам не мав матеріального забезпечення; він намагався заробити кошти, проте з цих коштів першочергово сплачував борги за квартирну плату; у подальшому на питання суду чи вважає відповідач обставини, які у нього склалися, поважними, щоб матеріально не забезпечувати дітей, відповідач повідомив, що він завжди готовий поділитися продуктами, але так як позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, то відповідно відмовляється від його допомоги; на питання суду щодо того як відповідач далі бачить свою участь у вихованні дітей, відповідач зазначив, що не може знати наперед, але якщо він буде мати можливість виховувати дітей і забезпечити їх, та, діти будуть раді його бачити, то це не є перешкодою у їх забезпеченні духовному чи матеріальному; шукає можливості заробляти і піклуватись про дітей.

У судовому засіданні 02 червня 2023 року відповідач додатково зазначив, що ситуація з 24 лютого 2022 року змінилась, його мама за станом здоров`я наразі потребує більш ретельного догляду; він на теперішній час працює, орендував приміщення, відкрив магазин з продажу сантехніки та обладнання з опалення, придбав у магазин товар невеликої кількості; за період з початку війни (24 лютого 2022 року) по 02 червня 2023 року сплатив аліменти на утримання двох дітей у розмірі приблизно до 1000 грн; не був обізнаний щодо стану матеріального забезпечення дітей.

Представник органу опіки та піклування Бородянської селищної ради - Політико М.Ю. у судовому засіданні позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що у червні 2020 року до Бородянської селищної ради надійшла заява від ОСОБА_1 про надання рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітніх дітей. 02 липня 2020 року на засіданні комісії було встановлено, що батько не виконує свої батьківські обов`язки належним чином, не піклується про дітей, участі у вихованні не приймає, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує дітей. ОСОБА_3 взагалі відмовляється спілкуватися з батьком, так як боїться його. Згідно характеристики на ОСОБА_3 , батько з сином не спілкується, не цікавиться навчанням сина, батьківські збори не відвідує. Також на засіданні комісії, член комісії ОСОБА_8 поцікавилась у ОСОБА_2 чому останній звернувся до суду із позовом про оспорювання батьківства, на що ОСОБА_2 відповів, що у нього немає часу відповідати на такі питання та залишив засідання комісії. ОСОБА_2 не надав комісії жодних доказів на підтвердження виконання ним батьківських обов`язків стосовно дітей. Враховуючи надані докази та наведені факти, членами комісії було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. У подальшому виконавчим комітетом Бородянської селищної ради прийнято рішення від 09 липня 2020 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Додатково зауважила, що тоді коли вона працювала у Службі у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації, у листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до комісії з питань захисту прав дітей із заявою про встановлення порядку спілкування з дітьми. 26 листопада 2018 року на засіданні комісії було розглянуто дану заяву. Були запрошені батьки дітей. На засіданні комісії було встановлено, що ОСОБА_3 взагалі відмовляється спілкуватись з батьком. Батьку для початку було рекомендовано встановити контакт з ОСОБА_3 , спілкуватися у присутності матері до встановлення контакту. Також був встановлений порядок спілкування з дітьми. Після встановлення порядку спілкування батько декілька разів звертався до служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації з повідомленням того, що позивачка порушує графік спілкування. ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до поліції або до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Після цього ОСОБА_2 вирішив самоусунутися від виконання своїх батьківських обов`язків і звернутися з позовом до суду про оспорювання батьківства відносно своїх дітей. Після того як відповідач ОСОБА_2 подав позов про оспорювання батьківства він не звертався, ні до служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації, ні до служби у справах дітей Бородянської селищної ради. Не було жодних повідомлень від батька стосовно того, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми. З огляду на викладене, вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Судом заслухано думку малолітнього ОСОБА_3 (судове засідання від 23 лютого 2023 року), який вказав, що зараз він живе з мамою, батьком ОСОБА_9 та братиком ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_9 відводить його до школи, а мама забирає. Повідомив, що батько ОСОБА_2 раніше приходив, а коли з`явився батько ОСОБА_9 , то перестав приходити. Було таке, що коли він ( ОСОБА_3 ) був у бабусі, то батько ОСОБА_2 викликав поліцію, з поліцією підійшов до дверей, проте поліція, побачивши, що він ( ОСОБА_3 ) почав плакати, повідомила батька ОСОБА_2 , що дитина не хоче йти до нього. ОСОБА_3 зазначив, що не хоче спілкуватись з батьком ОСОБА_2 , не хоче щоб він брав участі у його вихованні. На питання суду чому він не хоче, щоб батько брав участь у його вихованні, повідомив, що коли він був маленьким, то батько ОСОБА_2 закривав його у кімнаті і вимикав світло. Також була ситуація коли він ( ОСОБА_3 ) грався у планшеті, батько забрав планшет, поставив його ( ОСОБА_3 ) у кут, а сам гуляв у гру «танчики». Стоячи у куті, він ( ОСОБА_3 ) побачив іграшку і почав нею гратися, а коли батько ОСОБА_2 це побачив, то забрав іграшку, вдарив його та накричав. А ще ОСОБА_3 згадав як мама його вдягала, а батько ОСОБА_2 кричав на маму, мама плакала, а у неї у животику був маленький ОСОБА_4 . ОСОБА_3 розповів, що коли ОСОБА_4 підріс, вони з мамою йшли до бабусі, а батько ОСОБА_2 побачив їх на вулиці, та коли вони заходили у під`їзд, зайшов за ними, після чого підняв руку на маму, а він ( ОСОБА_3 ) за неї заступився. ОСОБА_3 також зазначив, що батько ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його день народження, приніс у школу солодощі, які передали йому ( ОСОБА_3 ) однокласники, проте він не захотів їх брати та роздав.

Суд, вислухавши сторін, їхніх представників, представника органу опіки та піклування, заслухавши думку малолітньої дитини ОСОБА_3 , допитавши свідків, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 8, 9).

У серпні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07 серпня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття ( т. 1 а.с. 10).

У жовтні 2018 року відповідач звернувся до суду із позовом до позивача про розірвання шлюбу.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (т. 1 а.с. 7).

Відповідно до висновку про встановлення порядку спілкування батька ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , затвердженого розпорядженням голови Бородянської районної державної адміністрації № 497 від 04 грудня 2018 року, служба у справах дітей та сім`ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області встановила порядок спілкування батька ОСОБА_2 з його малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у вихідні дні, в суботу та неділю з 12 до 18 години І, ІІІ неділі кожного місяця, за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що у разі якщо побачення не відбулося у визначений день та час повністю або частково, то цей час переноситься на інший зручний для дитини і батька день та час (т. 1 а.с. 75).

22 грудня 2018 року, 20 квітня 2019 року, 10 та 11 серпня 2019 року ОСОБА_2 звертався до Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області із повідомленнями, у яких вказував на порушення позивачем встановленого часу спілкування дітей з батьком. Під час опрацювання вказаних повідомлень сторонам було запропоновано вирішити питання у цивільно-правовому полі (т. 1 а.с. 76, 77, 136, 39, 79).

Як зазначено у висновку інспектора з ЮП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Горбенко К.В., у ході перевірки повідомлення відповідача від 20 квітня 2019 року, з`ясовано, що діти під психологічним тиском не перебувають, про що є відповідні висновки дитячого психолога. Наявні довідки з Бородянської ЦРЛ про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилися тривалий час на лікарняному в зв`язку з хворобами у зимовий період. Також було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 про можливі варіанти налагодження взаємозв`язку з дітьми та колишньою дружиною, так як діти дуже малі та батька мало пам`ятають (т. 1 а.с. 77).

Як зазначено у висновку інспектора з ЮП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Горбенко К.В., у ході перевірки повідомлення відповідача від 20 квітня 2019 року, проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 про недопущення порушення часу спілкування з дітьми та обов`язково за згодою матері ОСОБА_1 . Роз`яснено, що діти під психологічним тиском не перебувають, про що є відповідні висновки дитячого психолога, та отримано довідки з Бородянської ЦРЛ про те, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно мали поважні причини, так як знаходились тривалий час на лікарняному у зв`язку з хворобами у зимовий період. Причиною небажання дітей бачитись із батьком є те, що діти малолітні та з ними необхідно встановити батьківський дружній контакт. З ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду про можливі варіанти налагодження взаємозв`язку з дітьми та колишньою дружиною. З ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду про можливі варіанти налагодження взаємозв`язку дітей з батьком (т. 1 а.с. 136).

Як зазначено у висновку ДОП СП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області О. Черниша, у ході перевірки повідомлення відповідача від 10 серпня 2019 року, опитано позивачку, яка пояснила, що 10 серпня 2019 року близько 14 години до неї додому приїхав колишній чоловік ОСОБА_2 , щоб побачитися з дітьми, але вона не брала від нього слухавку, так як не бажала чути образи в свій бік. Оскільки 10 серпня 2019 року вона разом з дітьми близько 06 години приїхали з відпочинку, то діти не виявили бажання у спілкуванні з батьком, бо відпочивали, тому вона не відкрила двері, оскільки їх зустрічі закінчуються сварками (т. 1 а.с. 39).

Як зазначено у висновку ДОП СП Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області Шаленка В.С., у ході перевірки повідомлення відповідача від 11 серпня 2019 року, опитано позивачку, яка пояснила, що вона дозволяє дітям бачитись із батьком, проте діти самі не хочуть із ним бачитися (т. 1 а.с. 79).

У жовтні 2019 року відповідач звернувся до суду із позовом, у якому просив виключити відомості про нього, як батька дитини, з актового запису № 21 від 29 січня 2013 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції у Київській області, та з актового запису № 240 від 29 серпня 2017 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (справа № 939/2376/19).

Як зазначила позивачка, та підтверджено у судовому засіданні відповідачем, у вказаній справі було призначено судово-генетичну експертизу, за висновком якої встановлено батьківство відповідача щодо їхніх дітей, після чого відповідач подав заяву про відмову від позову.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 02 червня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову, провадження у справі № 939/2376/19 закрито (т. 1 а.с. 13).

29 лютого 2020 року позивачка уклала шлюб із ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 139).

07 червня 2021 року позивачка звернулася до суду із даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку із невиконанням ним своїх батьківських обов`язків.

Згідно акту депутата Бородянської селищної ради Михайлюка О.П. від 23 червня 2020 року, для встановлення факту проживання проведено обстеження квартири АДРЕСА_2 та встановлено, що у вказаній квартирі проживають без реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , 2013 року народження, та ОСОБА_4 , 2017 року народження. Батько дітей ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає (т. 1 а.с. 137).

З довідки Бородянського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) № 13394/18.3.35 від 02 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 01 грудня 2020 року по 01 червня 2021 року згідно з виконавчим листом № 360/1784/18 від 28 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до розрахунку від 02 червня 2021 року за № 13395/183-39, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів згідно вказаного виконавчого листа за період з 07 серпня 2018 року по 31 травня 2021 року становить 103 209,52 гривень (т. 1 а.с. 12).

Як вбачається з характеристики директора приватного підприємства «Автомагістраль» № 672 від 23 серпня 2020 року, ОСОБА_1 працює в приватному підприємстві «Автомагістраль» з 16 грудня 2011 року на посаді начальника відділу кадрів. Вчасно та якісно виконує свої посадові обов`язки згідно інструкції, дисциплінована, відповідальна. Користується повагою серед працівників підприємства та колег. Зарекомендувала себе як порядна та відповідальна людина. За час роботи скарги від керівників підрозділів та працівників на її роботу не надходили, також не має нарікань з боку директора та його заступників (т. 1 а.с. 14).

Згідно характеристики, учень 2-А класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Бородянському академічному ліцеї з 01 вересня 2019 року. Навчальна мотивація на високому рівні, навчальні дії добре сформовані, учень вміє ставити цілі та досягати їх, мислення добре розвинене, в дискусіях активний, відстоює свою точку зору. Всі предмети даються Давиду легко, дуже допитливий. Учень добре поводиться, вихований, дисциплінований, акуратний, скромний. Відносини в класі складаються добре. Любить брати участь в різних заходах класу. До вчителів і дорослих відноситься шанобливо. Дитину до ліцею приводить і забирає мама та бабуся. Мати спілкується з педагогами, цікавиться навчальною діяльністю, контролює навчання сина, відвідує батьківські збори. Батько контакту з ліцеєм, де вчиться дитина не підтримує, із вчителями не спілкується, не цікавиться навчанням сина (т. 1 а.с. 15).

З характеристики, наданої тренером з боксу Бородянської ДЮШС та громадської організації клуб боксу «Боєць» ОСОБА_14 , вбачається, що ОСОБА_3 займається боксом третій рік. До секції його привела мати у віці шести років. ОСОБА_3 дуже комунікабельний, добре влився в колектив, товаришує з дітьми. За весь час тренувань опікою хлопця займається мати, приводить та забирає з секції, піклується про спортивне забезпечення дитини всім необхідним для занять боксом, активно приймала участь у довозі дітей на змагання. Батько ОСОБА_3 був присутній одного разу, в розмові поцікавився потребами дитини для спорту, однак така розмова залишилася лише розмовою (т. 1 а.с. 98).

Як вбачається з характеристики, ОСОБА_4 , 2017 року народження, відвідує ЗДО «Казка» з 2021 року. За цей час проявив себе як добрий, веселий життєрадісний, має відповідний віку фізичний розвиток. Захар має все необхідне для життя і відвідування садочку. Його вихованням займається мама ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_9 . ОСОБА_4 виявляє інтерес до навчальних занять, вміє концентрувати увагу на поставленому завданні, відволікається рідко, розуміє інструкцію вихователя. Дитина володіє достатнім словниковим запасом, вміє висловлювати свою думку. Захар веселий і відкритий хлопчик, адекватно реагує на похвалу та критику, вміє ділитися з дітьми, розуміє що таке «погано». За весь час відвідування садочку опікою хлопця займається мама, бабуся та вітчим, приводять та забирають його із садочка вчасно, піклуються про матеріальне забезпечення дитини всім необхідним для занять у садочку (т. 1 а.с. 97).

Відповідно до витягу з протоколу № 1 від 02 липня 2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини Бородянської селищної ради, ОСОБА_1 звернулася до виконавчого комітету селищної ради із заявою щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як він не виконує свої батьківські обов`язки, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, з 2018 року по даний час аліментів не сплачує, коштів на утримання синів не надає. ОСОБА_2 з викладеним у заяві не згоден, оскільки на даний час у суді перебуває справа про встановлення батьківства, також, повідомив, що колишня дружина безпідставно не дає йому бачитися з дітьми. ОСОБА_1 підтримала викладене у заяві, а також наголосила, що колишній чоловік неодноразово бив старшого сина і зараз він його боїться. На запитання члена комісії ОСОБА_8 про те, чому ОСОБА_2 подав до суду заяву на визначення батьківства, ОСОБА_2 відповів, що на такі питання у нього немає часу та залишив засідання комісії (вийшов із зали). Після обговорення даного питання комісія вирішила рекомендувати виконавчому комітету Бородянської селищної ради надати ОСОБА_1 рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей (т. 1 а.с. 17).

Виконавчий комітет Бородянської селищної ради, розглянувши заяву ОСОБА_1 , враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, 09 липня 2020 року прийняв рішення № 284 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до розрахунку станом на 01 вересня 2022 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 07 серпня 2018 року по 31 серпня 2022 року становить 170 533,06 гривень (т. 2 а.с. 9). Як вбачається із вказаного розрахунку відповідач за вказаний період здійснив сплату аліментів на утримання двох дітей у вересні 2021 року у розмірі 1431 грн, та у січні 2022 року у розмірі 1500 грн (т. 2 а.с. 9).

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є чоловіком позивачки. Познайомився із позивачкою у вересні 2019 року, вона йому розповіла, що розлучена, має двох дітей, а також повідомила про стосунки із колишнім чоловіком. Тоді він (свідок), оскільки сам розлучений та має дитину від першого шлюбу, вирішив порозмовляти із відповідачем та запропонував останньому свою допомогу в тому, щоб він (відповідач) зміг налагодити спілкування із дітьми, на що ОСОБА_2 відповів, що це йому не потрібно. На цьому розмова між ними закінчилась. У подальшому відповідач вирішив подати позов щодо оспорювання батьківства. Свідок зазначив, що коли він спілкувався із ОСОБА_3 , то дитина ставила йому дуже дорослі питання, такі як: чому він (свідок) розлучився? Як він (свідок) спілкується зі своїм сином? Одного разу ОСОБА_3 підійшов і спитав чи може називати його (свідка) татом. Наразі і молодша дитина і старша називають його (свідка) батьком. Свідок зауважив, що після того коли ОСОБА_3 спитав про те, чи може називати його (свідка) батьком, то зрадити цю дитину він (свідок) не може. Свідок зазначив, що кожен ранок він з ОСОБА_3 йшов до школи і розмовляв з ним, у ОСОБА_3 дуже багато питань щодо життя. Кожен вечір він вкладав дітей спати. Свідок пам`ятає, що коли він разом із ОСОБА_3 сплачували в Ощадбанку комунальні платежі, а це було біля будинку, де живе відповідач, то ОСОБА_3 перший час дивився у той бік, після чого він (свідок) спитав, що сталося, на що отримав відповідь від ОСОБА_3 , що він боїться, що вийде батько, після чого він (свідок) сказав, щоб ОСОБА_3 не боявся, бо він з ним. Бабуся ОСОБА_3 , коли вони були у гостях на Новий рік, навіть сказала, що ОСОБА_3 раніше був замкнутий, а зараз веселий. Зауважив, що уклав шлюб із позивачкою 29 лютого 2020 року, за цей час відповідач жодного разу не намагався зустрітися із дітьми, прийти додому. Відповідач навіть не підняв слухавку, коли він (свідок) дзвонив, щоб попросити відвезти позивачку разом із дітьми на експертизу у справі про оспорювання батьківства, оскільки він (свідок) на той час перебував за кордоном. Позивачка також зверталася до відповідача, щоб останній забезпечив її транспортом, щоб вона змогла відвезти дітей на вказану експертизу, проте відповідач також проігнорував вказане прохання. За увесь час, протягом якого вони живуть разом, відповідач лише один раз перерахував кошти на утримання дітей під час розгляду цієї справи у розмірі 1500 грн. Свідок згадав, що коли було засідання комісії, то ОСОБА_3 вийшов і йому назустріч йшов ОСОБА_2 , проте останній з дитиною навіть не привітався. Молодша дитина взагалі не знає відповідача, а старша з останнім не хоче спілкуватись. Свідок також згадав, що під час гри із ОСОБА_3 , закрив останнього у ванній кімнаті, проте у ОСОБА_3 одразу почалася істерика. Він (свідок) відкрив двері та побачив як ОСОБА_3 трусився та у нього були сльози. Після цього йому (свідку) вже розповіли про те, як відповідач закривав ОСОБА_3 у темній кімнаті і наказував. За весь період проживання разом із позивачем, він (свідок) жодного разу не чув, щоб хтось налаштовував ОСОБА_3 проти його батька (відповідача). Позивачка із дітьми проживала у своїх батьків на Парковій до початку грудня 2020 року, відповідач у цей час не приходив, щоб поспілкуватись із дітьми. Відповідач не приходив до батьків дружини і після грудня 2020 року. Йому (свідку) та позивачці ніхто не повідомляв, що відповідач їх шукає, при тому, що у позивачки та відповідача були спільні знайомі. Місце навчання ОСОБА_3 не змінював, як і не змінював місце відвідування секції з боксу. Свідок також згадав, що на перше вересня відповідач прийшов у школу весь добре вдягнутий, постояв та пішов. При цьому до ОСОБА_3 відповідач так і не підійшов.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона працює заступником директора у Бородянському центрі соціально-психологічної реабілітації населення, за фахом психолог. З позивачем познайомилася, коли остання звернулася до неї за професійною допомогою з приводу психоемоційного стану старшої дитини ОСОБА_3 . З відповідачем взагалі не знайома. Повідомила, що мама ОСОБА_3 звернулася до неї як до психолога в кінці липня 2019 року. Маму тривожили симптоми, що дитина прокидається вночі та плаче. На момент початку її роботи з дитиною, ОСОБА_3 нагадував «їжачка», погано говорив, він був дуже замкнений і боявся спілкуватися із дорослими. Вони багато працювали, та, коли ОСОБА_3 вже звик до неї, то заняття проходили у формі гри. Одного разу коли вона з ОСОБА_3 гралася, то дала йому іграшку і запропонувала йому уявити, що він тато цієї іграшки, і вона буде у нього жити, а він буде за неї відповідати. Та коли вона сказала, що ти будеш як твій тато, то ОСОБА_3 сказав, що ні. Вона спитала чому так. ОСОБА_3 сказав, що не буде іграшку ображати, не буде її закривати. Вона сказала, що він же одразу буде стукати, кричати, на що ОСОБА_3 сказав, що якщо він буде кричати, то тато дасть йому ременя. На малюнках, які малював ОСОБА_3 були одні гострі кути, тобто на той момент у дитини були страхи. На малюнках ОСОБА_3 малював чорним кольором ракету з гострими кутами, при тому, що були різнокольорові олівці. Також на пропозицію намалювати сім`ю, ОСОБА_3 намалював у вигляді дерев лише маму та себе. Під час гри із ОСОБА_3 , дитина повідомляла, що не хоче бути як тато, повідомляв, що кімнати повинні бути без дверей, щоб їх не закривали. У ОСОБА_3 у шість років була підвищена тривожність, він постійно тримався біля мами. Вона як психолог працювала з дитиною приблизно рік. Після того, як дитина стабілізувалась, вона припинила із дитиною працювати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дітей, їх інтелектуальному, духовному та моральному розвитку, не турбується про їхнє здоров`я, фінансово не допомагає, фактично самоусунувся від належного виконання своїх батьківських обов`язків, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дітей.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що позивач чинить відповідачу перешкоди. У період з жовтня 2019 року по 02 червня 2021 року він (відповідач) дійсно свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку із зверненням до суду із позовом про оспорювання батьківства відносно дітей. Відповідач визнав, що старший син ОСОБА_3 відмовляється із ним спілкуватись, однак вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а несплата аліментів на утримання дітей не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Здійснивши оцінку обґрунтованості позовних вимог та заперечень на позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частинами 3 і 4 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З досліджених судом доказів, з урахуванням зазначених роз`яснень, встановлено, що батько малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без поважної причини не виявляє відносно дітей батьківського піклування. Відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дітей, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. Під час судового розгляду цієї справи (червень 2021 року - червень 2023 року) відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження зміни його ставлення до дітей.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що діти сторін проживають разом з матір`ю (позивачкою), знаходяться на її утриманні, відповідач тривалий час з дітьми не спілкується, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, діти називають батьком свого вітчима, який про них піклується та дбає. Між відповідачем та його старшим сином ОСОБА_3 відсутня взаємодія та психологічний зв`язок, ОСОБА_3 взагалі відмовляється спілкуватись із батьком, а молодший син ОСОБА_4 , якому наразі 5 років взагалі не сприймає відповідача як батька, оскільки тривалий час не мав із ним спілкування.

Так, судом встановлено, що відповідач з жовтня 2019 року по червень 2021 року свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У вказаний період без поважної причини не виявляв відносно дітей батьківського піклування, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляв інтересу до внутрішнього світу дітей, не спілкувався із дітьми взагалі.

Вказані обставини підтверджені у судовому засіданні і відповідачем. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у період розгляду у суді справи за його позовом до позивачки про оспорювання батьківства відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (жовтень 2019 року - 02 червня 2021 року) він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкувався із дітьми, не піклувався про їх розвиток, не надавав матеріальної допомоги, аліменти не сплачував.

Вказану поведінку відповідач пояснив тим, що не хотів спричинити дітям психологічну травму, а сплата ним аліментів у вказаний період була б «благодійним актом», у разі якщо виявиться, що діти не його.

При цьому необхідність оспорювання батьківства щодо молодшого сина, відповідач пояснив тим, що коли він підійшов до молодшої дитини у кінці літа 2019 року, з якою до цього взагалі не спілкувався, то позивачка, відвівши від нього сина, сказала останньому, що спілкуватися із чужим дядею неможна. А необхідність оспорювання батьківства щодо старшого сина, відповідач пояснив тим, що хоча у нього не було сумнівів, що він є батьком старшого сина, проте сторонні особи казали, що ОСОБА_3 на нього (відповідача) не схожий зовсім, а тому він (відповідач) вирішив переконатися і зробити експертизу одразу на двох дітей.

З наданих у судовому засіданні пояснень відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач не усвідомлює у чому полягає суть виконання батьками своїх обов`язків.

Вказана поведінка позивачки, яка стала, за твердженням відповідача підставою для його звернення до суду із позовом про оспорювання батьківства, є адекватною поведінкою, направленою на роз`яснення своїй дитині елементарних правил безпеки, а саме не спілкуватись із невідомими особами, оскільки, як підтверджено у судовому засіданні та не спростовано відповідачем, молодша дитина взагалі до цього часу не спілкувалась із батьком та відповідно його не знала.

Також слід звернути увагу на те, що відповідача не цікавили внутрішні переживання старшої дитини, якій на той час (2019 рік) було 6 років, у зв`язку із необхідністю проходження експертизи у справі про оспорювання батьківства, тим самим поставивши інтереси сторонніх осіб вище над інтересами рідної дитини, лише задля того, щоб довести стороннім особам своє батьківство, при цьому особисто не маючи сумнівів того, що ОСОБА_3 його син.

Необґрунтованими є також доводи відповідача в частині того, що він у період перебування справи у суді щодо оспорювання батьківства свідомо ухилився від виконання батьківських обов`язків також і щодо старшої дитини, з підстав того, що не хотів спричинити психологічну травму. Відповідач не обґрунтував чим могла бути спричинена психологічна травма старшій дитині через належне виконання ним своїх батьківських обов`язків, адже ОСОБА_3 на той час було 6 років і він сприймав відповідача як батька.

Доводи відповідача про те, що він не сплачував аліменти в період судового розгляду справи про оспорювання батьківства, оскільки сплата ним аліментів у вказаний період була б «благодійним актом», у разі якщо виявиться, що діти не його, суд розцінює як безвідповідальне та байдуже ставлення відповідача до своїх дітей. При тому, що, як підтвердив у судовому засіданні відповідач, він взагалі не був обізнаний про стан матеріального забезпечення дітей.

Вказана поведінка відповідача свідчить про свідоме та тривале невиконання ним своїх батьківських обов`язків.

Не змінилась поведінка відповідача і за період розгляду цієї справи у суді (червень 2021 року - червень 2023 року), відповідач й надалі не виконує свої батьківські обов`язки належним чином.

Пояснюючи одну із причин невиконання своїх батьківських обов`язків під час розгляду цієї справи, відповідач послався на те, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, проте одночасно зазначив, що у вказаний період він не звертався до позивачки з приводу узгодження побачення із дітьми, маючи у розпорядженні визначені комісією дні та порядок побачень з дітьми.

Отже, твердження відповідача про те, що позивач перешкоджала йому у спілкуванні з дітьми у період розгляду цієї справи у суді, суд до уваги не приймає, оскільки відповідач, вказуючи на наявність таких обставин не надав жодних доказів на підтвердження наведеного. Твердження відповідача спростовуються як поясненнями самого відповідача, так і свідченнями свідка ОСОБА_9 , а також поясненнями старшої дитини ОСОБА_3 , який зазначив, що не хоче спілкуватися із батьком, повідомивши обставини свого життя разом із відповідачем.

Крім того суд не вбачає перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми і до жовтня 2019 року, оскільки таке спілкування не відбулося з поважних причин, що підтверджується висновками інспекторів Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області (т. 1 а.с. 39, 77, 79, 136). З жовтня 2019 по червень 2021 року, як зазначив і сам відповідач, він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а з червня 2021 року по теперішній час не звертався до позивачки з приводу узгодження побачення із дітьми, маючи у розпорядженні визначені комісією дні та порядок побачень з дітьми. Як і не звертався до уповноважених органів з метою захисту порушеного, за його твердженням, права щодо спілкування з дітьми. При цьому слід зазначити, що позивачка не змінювала школу, секцію боксу та садочок, які відвідували діти.

Також слід зауважити, що, як було встановлено у судовому засіданні, та ніким не заперечувалось, у тому числі і самим відповідачем, старший син ОСОБА_3 взагалі не хоче спілкуватись із відповідачем, проте відповідач з жовтня 2019 року по дату коли дізнався результати експертизи, а також у період перебування цієї справи у суді, тобто більше 3 років і 5 місяців, не вчинив жодних дій, направлених на налагодження відносин із дітьми, оскільки старший син відмовляється із ним спілкуватись, а молодший взагалі не знає відповідача. Відповідач з жовтня 2019 року по теперішній час не вживав жодних дій щодо налагодження батьківського контакту з дітьми та не намагався поспілкуватись і з позивачкою з приводу налагодження такого контакту.

При цьому суд зауважує, що пояснення відповідача є непослідовними та суперечливими. Так, відповідач посилається на те, що не може виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, оскільки позивач чинить йому перешкоди, та одночасно зазначає, що такими причинами є відсутність часу, оскільки він доглядає за хворою мамою, яка живе разом з ним та братом. При цьому відповідач не надає жодних доказів, що саме він, а не його брат, здійснює догляд за хворою матір`ю.

У подальшому відповідач зазначив, що стан його матері погіршився, проте одночасно повідомив, що наразі працює, відкрив власний магазин, у якому особисто здійснює продаж придбаного ним товару. Отже доводи відповідача про об`єктивну відсутність часу для виконання своїх батьківських обов`язків є сумнівними.

Натомість пояснення позивачки та покази свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_18 є послідовними та підтверджуються, наданими у судовому засіданні, поясненнями малолітнього ОСОБА_3 , а також іншими матеріалами справи.

Вказану вище поведінку відповідача суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дітей, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог зазначених норм матеріального права.

При цьому, з огляду на наявні у матеріалах справи документи та пояснення відповідача у судових засіданнях, у суду відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача зміниться у кращу сторону.

За 3 роки і 5 місяців, з моменту коли відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків (жовтень 2019 року) та у період часу перебування цієї справи у суді, відповідач не звертався до позивачки з приводу узгодження побачення із дітьми, маючи у розпорядженні визначені комісією дні та порядок побачень з дітьми, не вчинив жодних дій, направлених на налагодження відносин із дітьми, оскільки старший син відмовляється із ним спілкуватись, а молодший взагалі не знає відповідача у якості батька. Відповідач не намагався поспілкуватись і з позивачкою з приводу налагодження батьківського контакту з дітьми. Не цікавився чи забезпечені його діти усім необхідним, не надавав допомоги, а також не сплачував аліменти навіть у мінімальному розмірі, передбаченому законодавством.

Відповідач за весь період часу розгляду цієї справи не висловив щирого жалю, що він свідомо за власною ініціативою, за період перебування, майже 2 роки, у суді справи за його позовом про оспорювання батьківства, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що його діти внаслідок такої поведінки залишились без піклування та матеріального забезпечення з боку батька. Відповідач, не висловив щирого жалю, що внаслідок такої поведінки ним було втрачено час для того, щоб налагодити контакт зі старшою дитиною.

З пояснень відповідача вбачається, що відповідач ставить свої власні інтереси та інтереси інших, вище за інтереси своїх дітей. Відповідач подав позов про оспорювання батьківства відносно старшої дитини ОСОБА_3 тільки тому, що сторонні особи говорили, що ОСОБА_3 зовсім на нього (відповідача) не схожий і, відповідач, не маючи сумнівів того, що це його син, вирішив таким шляхом довести стороннім особам своє батьківство відносно ОСОБА_3 , навіть не подумавши про стан дитини, внаслідок таких його дій.

Доводи відповідача про те, що ним спочатку сплачуються комунальні послуги, а потім що залишається йде на аліменти також свідчить про те, що він не розуміє важливість та необхідність матеріального забезпечення дітей, задля задоволення необхідних потреб для навчання та їх гармонійного розвитку. У даному випадку відповідач поставив необхідність сплати комунальних послуг важливішою за необхідність забезпечення дітей, тим самим нівелюючи їхні потреби.

Доводи відповідача про те, що він не сплачував аліменти у період коли справа про оспорювання батьківства перебувала у суді, оскільки сплата ним аліментів у вказаний період була б «благодійним актом», у разі якщо виявиться, що діти не його, також свідчить про безвідповідальне ставлення відповідача до своїх дітей та привілеювання своїх інтересів над інтересами дітей.

При прийнятті рішення суд враховує необхідність забезпечення найкращих інтересів дітей.

На переконання суду, встановлені судом обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки батько не виявляє батьківського піклування, фактично протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи обставини справи, ставлення відповідача до своїх дітей, невиконання ним батьківських обов`язків протягом тривалого часу, відсутність між відповідачем та його дітьми взаємодії та психологічного зв`язку, відсутність протягом тривалого часу з боку відповідача дій направлених на налагодження батьківського контакту з дітьми, догляд та піклування за якими досить тривалий час здійснювали позивачка та вітчим ( ОСОБА_9 ), якого діти вважають своїм батьком, дає суду підстави дійти висновку, що, за вказаних вище обставин, позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, буде забезпечувати найкращі інтереси дітей.

Під час розгляду цієї справи у суді (червень 2021 року - червень 2023 року) відповідач лише сплатив двома платежами аліменти на утримання двох дітей у розмірі 2931 грн та 2 рази навідався у школу, проте, з огляду на пояснення відповідача у судових засіданнях, а також його сприйняття ситуації, суд вважає, що сплата аліментів за майже 5 років на двох дітей у загальному розмірі 2931 грн та відвідування 2 рази школи, без намагання поспілкуватись із дітьми, налагодити із ними контакт, не свідчить про належне виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей та про дійсний намір відповідача змінити свою поведінку.

Суд відхиляє заперечення ОСОБА_2 про те, що він проти позбавлення батьківських прав, оскільки має бажання приймати участь у вихованні своїх дітей та піклуватись про них, так як за весь час, що справа перебуває на розгляді суду, з червня 2021 року по червень 2023 року, відповідач не змінив своєї поведінки щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, не вчинив дій, які б свідчили про наявність у нього реального інтересу до спілкування з дітьми та піклування про них. Відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків як до пред`явлення позивачем цього позову, так і протягом двох років, що справа перебуває у суді, а тому у суду відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача зміниться у кращу сторону.

Так, у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) Верховний Суд зазначив, що лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Також Верховний Суд зауважив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З врахуванням наведених вище доказів, конкретних обставин справи, суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відповідає найкращім інтересам дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки батько протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, та не змінив своєї поведінки під час розгляду цієї справи (червень 2021 року - червень 2023 року).

Позбавлення відповідача батьківських прав жодним чином не погіршує права дітей, навпаки, за встановлених судом обставин, відповідає найкращім їхнім інтересам, та у випадку зміни відповідачем своєї поведінки у кращу сторону, не виключає право останнього на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на судовий збір у розмірі 908 грн та на правову допомогу у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст.150, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Бородянської селищної ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 19 червня 2023 року.

CуддяМ.Герасименко