КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/2322/16 Головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
Провадження № 22-ц/824/5361/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року у справі за заявою старшого державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінської Іванни Григорівни про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Державне підприємство «Українська залізнична швидкісна компанія», акціонерне товариство «Українська залізниця», ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року старший державний виконавець Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ясінська І.Г. (далі - державний виконавець Ясінська І.Г., заявник) звернулася до суду із заявою про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 760/2322/16 від 26 березня 2021 року про стягнення з Державного підприємства «Українська залізнична швидка компанія» (далі - ДП «Українська залізнична швидкісна компанія», боржник) на користь ОСОБА_1 (далі - стягувач) пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 113,38 грн, а саме з ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» на акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»).

На обґрунтування заяви зазначила, що ДП «Українська залізнична швидкісна компанія», яке є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, що з 14 квітня 2021 року знаходиться на виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), перебуває в стані припинення у зв`язку з утворенням АТ «Українська залізниця» - правонаступника усіх прав та обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту, на базі яких воно було утворене, у зв`язку з чим існують передбачені законом підстави для заміни первісного боржника його правонаступником АТ «Українська залізниця».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2022 року заяву державного виконавця Ясінської І.Г. задоволено.

Замінено у виконавчому провадженні з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2020 рокуу цивільній справі № 760/2322/16 про стягнення з ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» на користь ОСОБА_1 грошової суми (пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу) первісного боржника - ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» його правонаступником - АТ «Українська залізниця».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та внаслідок передачі майна, прав та обов`язків ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» до АТ «Українська залізниця» останнє стало правонаступником боржника (новим боржником) перед стягувачем за рішенням суду, що у свою чергу є підставою правонаступництва у виконавчому провадженні, а тому існують передбачені законом підстави для задоволення заяви державного виконавця та заміни первісного боржника його правонаступником. Доводи АТ «Українська залізниця»про відсутність правових підстав для здійснення відносно нього виконавчого провадження не заслуговують на увагу і є безпідставними, оскільки діюча на цей час законодавча заборона на вчинення виконавчих дій щодо об`єктів права державної власності не поширюється на рішення суду про стягнення грошових коштів.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, АТ «Українська залізниця»через представника за довіреністю - адвоката Онищенко О.Ф. звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадженнявідмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на момент розгляду справи № 760/2322/16 судом ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» уже перебувало в стані припинення, відомості про його припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не вносились, а тому боржник в силу статті 91 ЦПК України володіє цивільною процесуальною дієздатністю і має нести відповідальність за своїми зобов`язаннями. Окрім того існує законодавча заборона на вчинення виконавчих дій відносно АТ «Українська залізниця», яке відноситься до переліку об`єктів державної власності, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, а тому проведення неправомірних виконавчих дій в умовах воєнного стану може призвести до нанесення збитків в особливо великих розмірах, що може мати негативний вплив на функціонування всієї залізничної галузі та забезпечення обороноздатності України.

Державний виконавець Ясінська І.Г. направила засобами поштового зв`язку відзив на апеляційну скаргу, однак колегія суддів залишає вказаний відзив без розгляду на підставі частини четвертої статті 183 ЦПК України, оскільки в порушення вимог статей 183, 360 ЦПК України він не підписаний особою, яка його подала.

Відзиви інших учасників справи (провадження) на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Учасники справи (провадження) в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, причин неявки до суду не повідомили, а заявник надіслала на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи без її участі, тому колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи відповідно до вимог статей 372, 442 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ДП «Українська залізнична швидкісна компанія», Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) про захист прав споживачів, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 113,38 грн, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7 113,38 грн.

Стягнуто з ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У позові ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) відмовлено.

На виконання вказаного судового рішення стягувачу було видано виконавчий лист № 760/2322/16 від 26 березня 2021 року, який з 14 квітня 2021 року перебуває на примусовому виконанні у Дарницькому ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № НОМЕР_1).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року -без змін.

З матеріалів заяви вбачається, що станом на 25 травня 2022 року рішення суду боржником не виконане, а також не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні його правонаступником, державний виконавець посилалася на те, що АТ «Українська залізниця» є ДП «Українська залізнична швидкісна компанія».

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у статті 18 ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково бере на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Українська залізнична швидкісна компанія». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, яка діяла на дату реєстрації АТ «Укрзалізниця») злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.

Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а усієї їх сукупності.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця». Держава не має права вилучити якусь частину майна і не передати її (частину) правонаступнику.

Законом України від 23 лютого 2012 року № 4442-VI «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі - Закон про особливості утворення Укрзалізниці) передбачено, що оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання (частина сьома статті 2).

Також відповідно до частини восьмої статті 2 зазначеного Закону під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов`язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; права кредиторів вимагати у зв`язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов`язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.

Таким чином, законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту законних інтересів їх прав, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України. Такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі такого підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів. Права кредиторів можуть вважатися належним чином захищеними закріпленням в частині шостій статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці положень про правонаступництво АТ «Укрзалізниця» щодо усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Українська залізнична швидкісна компанія».

Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в аналогічній справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19). Наведений висновок також узгоджується із постановами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 607/1860/16-ц, провадження № 61-47583св18, від 04 грудня 2019 року у справі № 757/16460/16-ц (провадження № 61-12158св19), 02 грудня 2020 року у справі № 757/15461/19-ц (провадження № 61-22589св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 219/5920/17 (провадження № 61-14125св19) та інших.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заміну боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/2322/16 від 26 березня 2021 року про стягнення з ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» на користь ОСОБА_1 пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 113,38 грн, а саме ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» його правонаступником - АТ «Українська залізниця».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» із 06 серпня 2014 року до моменту розгляду судами справи № 760/2322/16 перебуває у стані припинення, а тому володіє цивільною процесуальною дієздатністю, є самостійним суб`єктом господарювання і має нести відповідальність за своїми зобов`язаннями, не заслуговують на увагу.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що статтями 104, 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується.

Подібного за змістом правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20), вказавши про те, що інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо правонаступника юридичної особи (відомості, передбачені у пунктах 29 і 30 частини другої, пунктах 14 і 15 частини третьої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»), не охоплює всіх випадків правонаступництва прав і обов`язків юридичної особи, зокрема у випадку заміни сторони у зобов`язанні, що відбулася до припинення юридичної особи шляхом її реорганізації чи ліквідації.

Саме Законом про особливості утворення Укрзалізниці передбачено, що оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється АТ «Українська залізниця», є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання.

Зазначеною нормою та частиною восьмою статті 2 цього Закону законодавець встановив для кредиторів юридичних осіб, які припиняються шляхом злиття, інші гарантії захисту їх законних прав та інтересів, аніж встановлені статтями 105 і 107 ЦК України.

Як зазначалося вище, такий підхід зумовлений унікальним статусом АТ «Укрзалізниця» для економіки України як монополіста на ринку перевезень залізничним транспортом, будь-які процеси реорганізації якого не повинні перешкоджати роботі цього підприємства, зокрема перевезенням вантажів та пасажирів.

Ураховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 Закону про особливості утворення Укрзалізниці АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, в тому числі ДП «Українська залізнична швидкісна компанія»,то правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення первісного боржника, а датою виникнення універсального правонаступництва підприємства залізничної галузі, яке припиняється шляхом злиття, вірно вважати дату державної реєстрації АТ «Укрзалізниця», тобто 21 жовтня 2015 року.

З огляду на наведене, аргументи представника АТ «Українська залізниця» про те, що відсутність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення ДП «Українська залізнична швидкісна компанія»свідчить про те, що правонаступництво не відбулося, та що АТ «Укрзалізниця» не може бути боржником у виконавчому провадженні, є безпідставними та суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 (провадження № 12-98гс19).

Доводи апеляційної скарги про те, що наразі існує законодавча заборона на вчинення виконавчих дій відносно АТ «Українська залізниця», яке відноситься до переліку об`єктів державної власності, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, не мають значення для розгляду такого процесуального питання, яка заміна сторони боржника виконавчого провадження, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, боржником за якими є АТ «Українська залізниця», на період припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, відноситься до виключно до компетенції державного виконавця у межах наданих йому повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви державного виконавця Ясінської І.Г. про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року у справі № 760/2322/16, оскільки відбулася передача майна, прав та обов`язків ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» до АТ «Українська залізниця», що в свою чергу є підставою правонаступництва у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а вказане рішення суду, що набрало законної сили, залишається невиконаним.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви про заміну боржника його правонаступникому даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Районний суд правильно встановив правову природу питання заміни сторони у виконавчому провадження про стягнення пені, моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого скаржником судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2022 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2023року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній