КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/4174/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року

Київський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» 31.08.2023 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.02.2019 року, станом на 03.07.2023 року, у розмірі 158042 гривень 35 копійок, яка дорівнює сумі залишку заборгованості за кредитним договором, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн., з посиланням на те, що відповідачем в добровільному порядку належним чином умови кредитного договору не виконуються.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2023 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Вказаною ухвалою судді, відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву з доказами до нього.

22.09.2023 року ОСОБА_1 отримано вказану копію ухвали судді від 13.09.2023 року, разом з копією позовної заяви та додатками до нього, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

18.10.2023 року на електронну скриньку суду надійшла заява від ОСОБА_1 з підтвердженням про отримання у вересні 2023 року копії ухвали суду від 13.09.2023 року та копією позовної заяви з додатками, в якій відповідач одночасно просить йому продовжити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, з підстав витрачення тривалого часу на пошук кваліфікованої правничої допомоги.

10.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Касьяненко Ю.Я., в якому останній просить суд задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 000,00 грн., застосувавши розстрочення виконання рішення суду шляхом стягнення суми боргу рівними частками по 7500,00 грн. щомісячно на протязі 12 місяців.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву, представник відповідача стверджує, що дійсно на картковий рахунок відповідача, відкритий у АТ «Універсал Банк», у лютому 2019 року перебувала грошова сума розміром 90000,00 грн., зазначена позивачем у позові, як кредит, яку в свою чергу відповідач використовував для власних потреб. Однак, як стверджує представник, відповідач суму кредитного ліміту не узгоджував, йому ніким такий кредитний ліміт не пропонувався, він не обізнаний з умовами кредитування та відповідальністю за неповернення кредитної суми.

Представник у відзиві на позовну заяву вказує, що дійсно, відповідач 28 лютого 2019 року підписав Анкету-заявку до Договору про надання банківських послуг, однак у відповідній Анкеті-заявці не вказується ні розмір кредитних коштів у межах кредитного ліміту, ні відповідальність за його використання та не повернення, ні умови узгодження суми кредиту. Крім того, відповідач був взагалі необізнаний щодо нарахування будь-яких відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасне повернення грошових коштів. З його твердження, йому в будь-якому виді таку інформацію не доводили. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Моnobank) відповідачем не підписувалися та він був не обізнаний з умовами, викладеними у них. Представник зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме вищевказані умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, а відповідні документи надані в редакції, чинній станом на 27.11.2021 рік, вже стали діяти значно пізніше, ніж підписана відповідачем Анкета-заява - 28.02.2019 рік.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позивач не довів ті обставини, на які сам й посилається, а саме: узгодження суми кредитного ліміту; обізнаності відповідача про умови надання кредитного ліміту; відповідальності за порушення строків повернення кредитного ліміту; обізнаності відповідача з умовами Договору про надання банківських послуг та Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (МопоЬапк) саме у 2019 році; не обґрунтував та не довів те, що тіло кредиту при оформленні становила 90000 (дев`яносто тисяч) гривень, але при подачі позову тіло кредиту становить 158042,35 гривень.

За наслідком чого, з посиланням на висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, представник відповідача вважає, що подані представником позивача докази на підтвердження заявлених вимог є не належними, за наслідком чого не свідчать про укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору з погодженими умовами розміру відсотків, пені та штрафів, за наслідком чого вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині суми нарахованих коштів на рахунок відповідача у розмірі 90 000,00 грн., які використовувались останнім.

Додатково представник відповідача вказує, що з урахуванням введеного в Україні воєнного стану, у відповідача складне матеріальне становище, останній не працевлаштований, за наслідком чого наявні підстави для одночасного розстрочення рішення суду терміном на один рік.

28.11.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник позивача вважає доводи відповідача викладені у заперечення проти задоволення позову в повному обсязі безпідставними та необґрунтованими, з посиланням на те, що відповідачем було належним чином погоджені і підписані додатки до Анкети-заявки до Договору про надання банківських послуг, у тому числі паспорт споживчого кредиту та Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», шляхом проставлення відповідного електронного підпису та проставлення ОТР-паролю. Також представник позивача вказує, що з відповідачем було погоджені умови в частині якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці.

У судове засідання призначене на 18.12.2023 року представник позивача не з`явився, однак у позові зазначив про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 18.12.2023 року також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином шляхом скерування судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, яка повернута до суду без вручення з підстав відсутності адресата.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідач достеменно обізнаний про наявне відкрите відносно нього судове провадження, що підтверджується реалізацією процесуального права на подання відзиву на позовну заяву.

Станом на 18.12.2023 року до суду відповідачем та його представником не повідомлено про причини неявки. Процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Одночасно судом враховується, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

З урахуванням викладеного, неявки відповідача до судового засідання без поважних причин, приймаючи реалізацію сторонами по справі процесуального права на подання заяв по суті справи, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 18.12.2023 року за відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов АТ «»Універсал Банк» підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2019 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «Універсал Банк» та підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій вказав, що ознайомився та отримав примірник у мобільному додатку підписаної ним анкети-заяви, Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які разом складають договір про надання банківських послуг, та зобов`язався виконувати умови вказаного договору.

На підставі вказаної заяви, відповідач просить Банк відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму вказану у додатку, відповідно до умов договору.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву підтверджено підписання вказаної Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 28.02.2019 року.

Пунктом 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг передбачено, що ОСОБА_1 просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги ( у тому числі електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з Договором. Також відповідач визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Відповідач підтвердив, що усі наступні правочини можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

Позивачем до позову також надано Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, Паспорт споживчого кредиту чорної картки Monobank, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

За наслідком підписання вказаної Анкети-заяви, позивачем відкрито на ім`я ОСОБА_1 , у валюті гривня України, який активний до 06/24, що підтверджується відповідною довідкою АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 20.11.2023 року.

Згідно з п.2.6 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, в рамках договору щодо банківського обслуговування надаються наступні види послуг банку, зокрема:

- відкриття та обслуговування рахунку клієнта, випуск платіжних карток; відкриття клієнту на рахунку кредитної лінії.

У відповідності до наданих позивачем до позову Тарифів вбачається, що: пільговий період за карткою становить до 62 днів; пільгова відсоткова ставка становить 0,00001% річних; розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами становить 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості); базова відсоткова ставка становить 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості); збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості становить 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості).

Також судом встановлено, 30.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з заявою клієнта №20.30. від 30.11.2020 року, яка підписана за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем.

Підписавши зазначену заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, становить кредитний договір. У відповідності до вказаної заяви, позичальник просив банк встановити йому кредитний ліміт у розмірі 5599,00 грн., строком на 7 місяців, з процентною ставкою фіксованою у розмірі 0,00001% на рік, з розміром щомісячного платежу в сумі 699,88 грн.

Крім того, 30.11.2020 року ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем підписано додатково:

- Паспорт споживчого кредиту Покупка частинами та Покупка частинами збільшення строку, який містить розмір кредитної лінії в сумі 5599,00 грн., строк кредитування терміном в 7 місяців, інформацію щодо реальної річної процентної ставки, яка становить 0,0001% та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, який становить в сумі 5599,00 грн., умови порядку повернення кредиту, додаткову інформацію;

- Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Підписання вказаних документів ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, підтверджується формою підтвердження електронного документу станом на 30.11.2020 року.

Надалі, 14.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з заявою клієнта №20.30. від 14.12.2020 року, яка підписана за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем.

Підписавши зазначену заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, становить кредитний договір. У відповідності до вказаної заяви, позичальник просив банк встановити йому кредитний ліміт у розмірі 32061,00 грн., строком на 12 місяців, з процентною ставкою фіксованою у розмірі 0,00001% на рік, з розміром щомісячного платежу в сумі 3280,91 грн.

Крім того, 14.12.2020 року ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем підписано додатково:

- Паспорт споживчого кредиту «Заборгованість у розстрочку», який містить розмір кредитної лінії в сумі 32061,00 грн., строк кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки, яка становить 48,1 % та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, який становить в сумі 7309,91 грн., умови порядку повернення кредиту, додаткову інформацію;

- Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Підписання вказаних документів ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, підтверджується формою підтвердження електронного документу станом на 14.12.2020 року.

Надалі, 07.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з заявою клієнта №20.30. від 07.11.2021 року, яка підписана за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем.

Підписавши зазначену заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, становить кредитний договір. У відповідності до вказаної заяви, позичальник просив банк встановити йому кредитний ліміт у розмірі 44000,00 грн., строком на 12 місяців, з процентною ставкою фіксованою у розмірі 0,00001% на рік, з розміром щомісячного платежу в сумі 4502,67 грн.

Крім того, 07.11.2021 року ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, внаслідок генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем підписано додатково:

- Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою», який містить розмір кредитної лінії в сумі 44000,00 грн., строк кредитування терміном у 12 місяців, інформацію щодо реальної річної процентної ставки, яка становить 48,08 % та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, який становить в сумі 54032,00 грн., умови порядку повернення кредиту, додаткову інформацію;

- Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Підписання вказаних документів ОСОБА_1 за допомогою удосконаленого електронного підпису, підтверджується формою підтвердження електронного документу станом на 07.11.2021 року.

У відповідності до наданої довідки АТ «Універсал Банк» про розмір встановленого кредитного ліміту, на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 було встановлено наступні кредитні ліміти: 28.02.2019 року у розмірі 20000,00 грн.; 19.05.2019 року у розмірі 30000,00 грн.; 19.11.2019 року в сумі 40 000,00 грн.; 14.01.2020 року в сумі 60 000,00 грн.; 14.12.2020 року в сумі 90 000,00 грн.

Отримання відповідачем від позивача грошових коштів, відповідно до зазначеної вище Анкети-заяви, підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 28.02.2019 року, з якого встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти та вносив кошти на погашення за наданим кредитом, однак, не виконав своїх зобов`язань в повному обсязі та допустив заборгованість станом на 03.07.2023 року у розмірі 158042,35 гривень, яка дорівнює вартості заборгованості за наданим кредитом.

Із виписки руху коштів по картці (рахунок НОМЕР_1 ) за період з 28.02.2019 року по 01.01.2023 року з зазначенням відомостей станом на 20.11.2023 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було вчинено витрат за період на загальну суму 320 179,46 грн., а зарахувань вчинено на суму 162 137,11 грн. Також виписка про рух коштів на рахунку відповідача містить інформацію про встановлені останньому кредитні ліміти у розмірах: 28.02.2019 року у розмірі 20000,00 грн.; 19.05.2019 року у розмірі 30000,00 грн.; 19.11.2019 року в сумі 40 000,00 грн.; 14.01.2020 року в сумі 60 000,00 грн.; 14.12.2020 року в сумі 90 000,00 грн.

Як вбачається з даної виписки, відповідачем активно використовувався рахунок з кредитною лінією, в тому числі вчинялись дії з погашення заборгованості.

Приймаючи вказані обставини щодо виниклої у відповідача заборгованості за наслідком неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з її повернення, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Щодо заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані до суду докази, а також наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем з кредиту, враховуючи заперечення відповідача з не підписання та не усвідомлення жодних умов, які б регламентували умови надання кредитних коштів, порядок їх сплати, розмір і порядок нарахування відсотків і пені, їх сплату, зміну, тощо, суд зазначає наступне.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Примірник договору, укладеного у паперовому вигляді, а також додатки до нього (за наявності) надаються особою, яка надає фінансові послуги, клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги.

Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.

Передбачені пунктом 4 цієї частини договори укладаються відповідно до цього Закону, а також з урахуванням особливостей та в порядку, визначеними Законом України "Про електронну комерцію".

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Частиною 1 статті 10 Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Частиною 6 статті 11 Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону:

- електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;

- електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем;

- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;

- одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Як вбачається з доводів позивача, особливістю проекту «monobank» є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг на офіційній інформаційно-комунікаційній системі додатку «Monobank» у АТ «Універсал Банк», як суб`єкта електронної комерції, заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 28.02.2019 року, підпис якої в свою чергу відповідачем не спростовувався, а навпаки підтверджено звернення з даною заявою до АТ «Універсал Банк».

Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання, а також його аналогів електронного цифрового підпису.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача.

У анкеті-заяві відповідач безпосередньо вказує своє волевиявлення з відкриття йому на його ім`я поточного рахунку у валюті гривні України та встановити кредитний ліміт, відповідно до умов Договору.

У анкеті-заяві міститься згода відповідача, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, накладеним у застосунку «Monobank» електронного цифрового підпису відповідач погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, без накладення якого проведення будь-яких операцій є неможливим, в тому числі отримання кредиту. Також він підтвердив, що отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови.

Тобто, позичальник ОСОБА_1 підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на момент його звернення 28.02.2019 року, а також засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім того, пунктом 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг передбачено, що ОСОБА_1 просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги ( у тому числі електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку.

Відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з Договором. Також відповідач визнає, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Відповідач підтвердив, що усі наступні правочини можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

Як вже встановлено судом після звернення до АТ «Універсал Банк» та підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 28.02.2019 року, останній неодноразово звертався до банківської установи з заявами про зміну кредитних лімітів, що підтверджується заявами клієнта: №20.30. від 30.11.2020 року; №20.30. від 14.12.2020 року; №20.30.004386985 від 07.11.2021 року.

Вказані заяви було складені в електронній формі та підписані у відповідності до погодженого порядку у пункті 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 28.02.2019 року, а саме шляхом накладення електронного цифрового підпису, що в свою чергу було перевірено АТ «Універсал Банк» та підтверджується наданими до суду формами підтвердження електронного документу, які засвідчуються підписання вказаних заяв саме ОСОБА_1 .

Також, поряд з вказаними заявами, ОСОБА_1 кожного разу було здійснено погодження і підписання в електронній формі Паспортів споживчого кредиту разом з Таблицями обчислення загальної вартості кредиту послуги.

Вищевказані Паспорти споживчого кредиту, підписані відповідачем в електронній формі до Заяв відповідача від 30.11.2020 року, 14.12.2020 року, від 07.11.2021 року про зміну умов кредитування та про отримання додаткових банківських послуг, містять зокрема усю необхідну інформацію про умови кредитування відповідача, а саме: інформацію та контактні дані кредитодавця; інформацію про кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта, що містять дані про тип кредиту, його суму, ліміт, мету отримання, строк кредитування, мінімальні розміри платежу; інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, що містить розмір процентної ставки, її тип, порядок зміни, застереження, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовна загальну вартість кредиту; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності».

Стороною відповідача не спростовано належність вищевказаних доказів, а відтак приймаються судом як належні, допустимі, достатні та достовірні.

Вищенаведене в цілому свідчить про укладення сторонами в установлений законом спосіб кредитного договору за №б/н від 28.02.2019 року, в тому числі погодження сторонами Умов і Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 16.12.2020р. у справі № 561/77/19, в якій, ухвалюючи рішення про стягнення боргу за кредитним договором, суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021р. у справі № 234/7159/20.

За вказаних обставин доводи сторони відповідача, що у справі відсутні докази погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору, належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання, недоведення банком, що саме ці, а не будь-які інші Умови та правила розумів відповідач під час укладання договору, є необґрунтованими і помилковими.

При цьому необґрунтованим є посилання сторони відповідача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, з огляду на те, що такий висновок зроблено у інших кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного в письмовій формі відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, а не в електронній формі з особливостями, встановленими Законом України «Про електронну комерцію».

Щодо заявленої до стягнення суми заборгованості, суд зазначає наступне.

Як вбачається з поданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.02.2019 року, у відповідача станом на 03.07.2023 року наявна заборгованість за кредитом в сумі 158042 гривень 35 копійок, яка дорівнює сумі залишку заборгованості за кредитним договором.

Вказаний розрахунок заборгованості містить використані відповідачем в межах ліміту грошові кошти, що підтверджує виконання позивачем умов кредитного договору від 03.07.2023 року.

Також використання відповідачем кредитних коштів за вказаним договором підтверджується наданою до суду випискою про рух коштів по картці відкритій на ім`я ОСОБА_1 від 20.11.2023 року

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.

Відповідно до п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту.

Бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації.

Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка за рахунком (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2021 року по справі №278/2177/15-ц.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості, виконаний в автоматизованому режимі в поєднанні з випискою по рахунку), які складені за допомогою електронних технологій розроблених позивачем, є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

Досліджуючи поданий до суду розрахунок заборгованості вбачається, що розрахунок боргу є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформації щодо періоду і розміру виникнення боргу.

Зазначений розрахунок заборгованості не спростований відповідачем жодним належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Стосовно заперечень відповідача про невизнання вказаного розрахунку з підстав того, розрахована позивачем заборгованість за тілом кредиту значним чином перевищує вартість узгодженої з позивачем кредитної лінії у розмірі 90000,00 грн., суд вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до умов пункту 5.22 розділу ІІ погоджених сторонами Умов і Правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank, кредит збільшується на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому, Банк надає кредит згідно з Договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно Тарифами, якщо інше не передбачено умовами цього Договору.

Отже, враховуючи погодження сторонами вказаних умов, а також не оспорення відповідачем цих умов, які наразі є чинними, вбачається наявна домовленість сторін про збільшення кредиту на суму заборгованості за Договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості.

Крім того, із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач активно та регулярно використовував кредитні кошти, сплачуючи відсотки за наданим кредитом та погашаючи тіло кредиту.

Отже, доводи відповідача про те, що він не узгоджував з позивачем розміру відсотків, щомісячних платежів, а тому їх списання було неправомірним відхиляються судом, адже з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів слідує, що відповідач активно користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту того, що сторони погодили розмір таких платежів.

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Разом з тим, судом враховується, що відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог та стверджуючи про неузгодженість умов повернення кредиту, не надав до суду жодних доказів на підтвердження цих доводів, у тому числі доказів, що він звертався до позивача з вимогою про надання роз`яснень щодо умов кредитування або щодо підстав списання коштів з його рахунку у відповідних розмірах, якщо враховувати доводи відповідача про те, що сторонами не були узгоджені умови та розміри відсотків за наданим кредитом, натомість як вбачається, відповідач протягом тривалого часу виконував умови договору, що свідчить про їх розуміння та погодження.

Відповідачем в обґрунтування власних заперечень не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази.

Судом також у відповідності до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує висновки Верховного Суду.

Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі №478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц).

Ухвалюючи рішення суду в даній справі, судом враховується, що згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вказані обставини, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, за наслідком чого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.02.2019 року, станом на 03.07.2023 року, у розмірі 158042,35 грн.

Щодо вимоги відповідача у відзиві на позовну заяву про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік, суд зазначає наступне.

Статтею 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про зокрема: порядок і строк виконання рішення; надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

У відповідності до статті 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

Наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду право в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається відповідач посилаючись на скрутне матеріальне становище, а також відсутність доходів, заробітку та працевлаштування, в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав до суду жодного доказу на підтвердження цих обставин.

Натомість вбачається, що при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, відповідач повинен був враховувати розмір заробітної плати чи інших доходів, а також інші обставини, усвідомлюючи, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо виконання його умов.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем не надано достатніх і переконливих доказів наявності у нього або його сім`ї виняткових обставин, суд вважає клопотання про розстрочення виконання рішення необґрунтованим, тому відмовляє у його задоволенні.

Водночас суд звертає увагу на те, що за наявності підстав та подання відповідних доказів відповідач не позбавлений права подати до суду відповідну заяву про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення на стадії його виконання в порядку ст. 435 ЦПК України.

У відповідності до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування понесених останнім судових витрат зі сплати судового зору підлягає 2684,00 грн.

Будь-яких інших судових витрат до відшкодування позивачем не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 19, 76-82, 89, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 352-354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) заборгованість за кредитним договором №б/н - договором про надання банківських послуг «Monobank» від 28.02.2019 року, станом на 03.07.2023 року, яка дорівнює сумі залишку заборгованості за кредитним договором, у розмірі 158042 (сто п`ятдесят вісім тисяч сорок дві) гривні 35 (тридцять п`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.12.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.