Справа №442/6545/22
Провадження №2/442/888/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Томан Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/6545/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації частки зі спільного майна подружжя,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 ,

представник позивачки ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки: автомобіля марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, що становить - 369347,50 грн, автомобіля марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску, що становить 283831,50 грн, мисливської нарізної гвинтівки Savage Mark II FV XP, що становить 9371,50 грн, мисливського нарізного карабіну Blaser R8 Profesional IC, що становить 63825 грн, мисливського нарізного карабіну Remington 700 ADL TACT FDE, що становить 14893 грн, пристрою для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ, що становить 8942,50 грн; поділити майно подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки автомобіля марки AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1989 року виписку. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 07.05.1998 по 22.09.2022 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час якого ними було придбано автомобіль марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року виписку, який був зареєстрований за відповідачем, та який 16.06.2022 він відчужив без її згоди.

Крім того, зазначає що 22.10.2020 сторонами було придбано автомобіль марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску, який був зареєстрований за відповідачем, та який 16.09.2021 він відчужив без згоди позивачки.

З 12.07.2007 за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль "AUDI", 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Також за час шлюбу подружжям ОСОБА_5 придбано: мисливську нарізну гвинтівку Savage Mark II FV XP, мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC (які на даний час не відчужені та зареєстровані за відповідачем), мисливський нарізний карабін Remington 700 ADL TACT FDE, пристрій для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ (які відповідачем були відчужені без згоди позивачки).

Згоди щодо поділу майна у досудовому порядку сторони не дійшли, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022 справу передано судді Бодровій О.П.

21.10.2022 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

На підставі відповіді на запит 31.10.2022 суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області дану справу передано на розгляд за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

28.11.2022 суддею Галицького районного суду м. Львова у справі відкрито провадження. Призначено підготовче судове засідання на 20.12.2022.

19.12.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 20.12.2022 розгляд справи відкладено на 23.01.2023.

22.12.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що така є безпідставною та не обґрунтованою, а позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на обставинах справи, нормах сімейного законодавства та судової практики. Зокрема, вказує, що справа безпідставно передана на розгляд Галицького районного суду м. Львова, оскільки відповідач ніколи не був зареєстрований по АДРЕСА_1 , а знявшись з реєстрації по АДРЕСА_2 , фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 .

Також у відзиві вказує, що позивачем долучено до матеріалів справи недопустимі докази, оскільки такі завіреніне належним чином.

В заперечення доводів позивачки вказує, що дійсно ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . До 11.08.2022 вони разом з дочкою ОСОБА_6 проживали по АДРЕСА_2 , власником якої була мати відповідача ОСОБА_7 . У червні 2022 року ОСОБА_2 було подано заяву про розірвання шлюбу. З метою мирного врегулювання майнових питань щодо поділу майна, враховуючи претензії ОСОБА_1 з приводу ініціювання відповідачем позову про розірвання шлюбу, 12.08.2022 матір`ю відповідача ОСОБА_7 було подаровано ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 з усіма речами, які знаходилися в ній. Натомість між сторонами була усна домовленість, що ОСОБА_1 не буде мати ніяких майнових претензій до її сина ОСОБА_2 з приводу іншого майна їх подружжя, набутого за час шлюбу. Разом з тим, сторони та ОСОБА_7 погодили питання щодо переоформлення на останню автомобіля марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року виписку, яким фактично користувався та в подальшому продовжував користуватися ОСОБА_2 , а також питання про виселення ОСОБА_2 із подарованої ОСОБА_1 квартири.

Щодо автомобіля марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску, мисливського нарізного карабіну Remington 700 ADL TACT FDE, пристрою для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ та мисливської нарізної гвинтівки Savage Mark II FV XP зазначає, що такі були ним відчужені за час шлюбу (спільного проживання та ведення спільного господарства) за усної згоди позивачки, а виручені кошти з таких пішли на потреби сім`ї, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації половини вартості відчуженого автомобіля та зброї.

Щодо поділу автомобіля маки "AUDI" 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що позивачу достовірно відомо, що такий автомобіль не був у користуванні та володінні подружжя, оскільки будучи завезений з-за кордону у 2000 році на ім`я відповідача та зареєстрований за ним у 2000 році, проте такий не відповідав очікуваним вимогам подружжя ОСОБА_5 , а тому був повернутий особі, яка придбала його для відповідача, з одночасним наданням довіреності на зняття його з реєстрації. Про те, що вказаний автомобіль залишився надалі ідо сьогодні зареєстрований на відповідача, останньому не було відомо.

Отже, на момент припинення шлюбних відносин у серпні 2022 року спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_5 , яке підлягає поділу є мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC та рухоме майно, яке залишилося по місцю проживання позивачки у квартирі АДРЕСА_4 .

Враховуючи наведене та оскільки, вартість рухомого майна, яке залишилось у користуванні позивачки у вищевказаній квартирі є значно більша за вартість мисливського нарізного карабіну Blaser R8 Profesional IC, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Вважає, що звернення позивачкою до суду із даною позовною заявою суперечить її попередній поведінці про відсутність майнових претензій до відповідача та є недобросовісною.

11.01.2023 представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешті на автомобіль марки "AUDI А 6", 2014 року виписку, яку ухвалою від 13.01.2023 Галицьким районним судом м. Львова задоволено частково.

23.01.2023 представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Львівським апеляційним судом справи № 442/6545/22 за його апеляційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 31.10.2022 про передачу справи за підсудністю.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15.05.2022 апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 31.10.2022 скасовано та постановлено справу направити у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області для продовження розгляду.

Згідно протоколу передачі судової справи від 12.06.2023 справу передано на розгляд судді Нагірній О.Б.

12.06.2023 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку.

Ухвалою від 05.07.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.

10.07.2023 від позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача.

На виконання ухвали від 05.07.2023 позивачем 12.07.2023 подано клопотання про доручення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів справи.

Ухвалою від 13.07.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін 13.09.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Ухвалою від 13.07.2023 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

18.07.2023 позивачем подано заяву про витребування інформації щодо банківських рахунків на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН код НОМЕР_4 та наявності коштів на зазначених рахунках в установах банків.

18.07.2023 позивачем подано заяву про відвід судді Нагірної О.Б.

Ухвалою від 18.07.2023 в заяві про відвід судді відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Нагірній О.Б. у цивільній справі № 442/6545/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та компенсації частки зі спільного майна передати в канцелярію Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для розподілу справ між суддями автоматизованою системою документообігу в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою від 20.07.2023 суддею Крамаром О.В. заяву ОСОБА_1 про відвід судді залишено без задоволення.

21.07.2023 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН код НОМЕР_4 , які є на банківських рахунках.

08.08.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому окрім доводів, викладених у відзиві від 22.12.2022, зазначив, що відповідач часто придбавав для позивача ювелірні вироби, у тому числі з врахуванням коштів, отриманих від відчуження наведеного у позовній заяві майна.

Будучи клієнтом торгової мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по продажу ювелірних виробів), у період з 2012 по 2019 роки придбавав у ФОП ОСОБА_8 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») для позивача ювелірні вироби згідно товарних чеків, які долучаються до позовної заяви, і в яких відповідач на той час був вказаний як покупець під іменем « ОСОБА_9 », так як він був і є працівником органу внутрішніх справ), а саме: №1 від 05.11.2012, №1 від

23.11.2012,№2 від 21.01.2013, №5 від 09.03.2013, №2 від 25.05.2013, №2 від 02.08.2013, №8 від 14.10.2013,№1 від 03.02.2014, №7 від 09.12.2013, №21 від 24.07.2015, №9 від 11.09.2017, №2 від 08.11.2017, №4 від 30.12.2017, №2 від 31.12.2017, №1 від 22.05.2018, №10 від 22.03.2018, №3 від 05.09.2018, №5 від 10.10.2018, №16 від 08.02.2019, №1154 від 30.12.2019.

У той же час, за період, коли відповідач здійснював відчуження зброї та транспортних засобів з відома та згоди позивача, ним у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ФОП ОСОБА_10 ) за кошти, примані від відчуження цього майна, також придбавалися для позивача ювелірні вироби Згідно наступних товарних, чеків:

- №2732 від 03.06.2020 на суму 7615 грн.;

- №2803 від 09.06.2020 на суму 4932 грн.;

- №6102 від 23.11.2020 на суму 9378 грн.;

- №6369 від 08.12.2020 на суму 2029 грн.;

- №7040 від 31.12.2020 на суму 7036 грн.;

- №5373 від 03.11.2021 на суму 2486 грн.;

- №5688 від 30.11.2021 на суму 2386 грн.;

- №709 від 15.02.2022 на суму 7800 грн.;

- №2378 від 22.07.2022 на суму 10 266 грн.;

- №2693 від 08.08.2022 на суму 11025 грн.

Вказані ювелірні вироби після їх придбання були передані позивачу і такі вироби залишилися у позивача на час розірвання шлюбу між сторонами, а тому також їх вартість також має бути врахована під час поділу майна.

15.08.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він заперечив щодо доводів представники відповідача наведених у відзиві.

Ухвалою від 23.08.2023 відмовлено у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову.

05.09.2023 від представника відповідача надійшла заява про виклик свідків та клопотання про доручення доказів.

13.09.2023 представником позивачки подано клопотання про виклик свідка.

13.09.2023 ухвалою суду клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення, розгляд справи відкладено на 24.10.2023.

06.10.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що доводи позивача, які наведені у відповіді на відзив не спростовують аргументі відповідача щодо безпідставності позову.

24.10.2023 у справі оголошено перерву до 22.11.2023.

16.11.2023 представником відповідача подано клопотання про доручення доказів.

22.11.2023 у справі оголошено перерву до 11.12.2023.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.09.2022. За час шлюбу вони придбали спірне майно, яке було відчужене відповідачем за період перебування їх у шлюбі без її згоди, а тому просить стягнути компенсацію в розмірі вартості спільно нажитого з відповідачем майна.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у позові в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю такого, надавши аргументи, аналогічні викладеним у відзивах.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його дочкою, якій він давав 7000 дол. США на придбання автомобіля Рено Меган, купівлею якого займався його син. Також 3 роки тому давав гроші онуці для придбання автомобіля. Також вказав, що дочка з відповідачем хотіли купувати квартиру, на яку він давав кошти також до квартири купили дещо з меблів. Під час купівлі квартири оформили її на свекруху. Під час шлюбу відповідач мав старе ОСОБА_12 . Розлучились вони десь рік тому, на час розлучення донька проживала у квартирі по АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її сином. Між невісткою та сином сталося непорозуміння, яке в подальшому призвело до розірвання шлюбу між ними. Квартиру по АДРЕСА_5 купувала вона для дітей. Влітку 2022 після подачі її сином заяви про розірвання шлюбу невістка заявила їй, що не буде мати де жити, після чого вони домовились, що вона подарує їй квартиру по АДРЕСА_5 , а натомість позивачка не буде мати претензій до відповідача щодо поділу майна. До розірвання шлюбу її син проживав по АДРЕСА_5 . Крім того, пояснила, що вона ще купила квартиру в АДРЕСА_6 . Дану квартиру вона купила після продажу квартири у м. Львові, яку успадкувала після смерті чоловіка. Зазначила, що ОСОБА_1 не вклала жодних коштів на придбання квартир по АДРЕСА_5 , після розлучення з її сином усе майно, яке перебувало у даній квартирі залишилось у ній.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які до серпня 2022 проживали разом повул.. Володимира Великого у м. Дрогобич, розлучились в вересні 2022. Вона теж там проживала до листопада 2022 року. Особисто чула про розмову матері і бабці про дарування бабцею матері квартири повул.. Володимира Великого у м. Дрогобич за умови, що остання не буде мати до тата претензій щодо їх спільно нажитого майна. Також вказала, що батьки завжди радились щодо продажу спільно нажитого майна, виручені кошти за яке приносились в бюджет сім`ї. Мама завжди знала про майно, яке придбавалось і яке продавалось.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог абозаперечень, крімвипадків, встановленихцим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішеннясправи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, щопідтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щоґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1 ст. 89 ЦПК України)

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається з рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.1998 по 22.09.2022 (том 2 а/с21).

Разом з тим судом встановлено, що сторони проживали разом до серпня 2022 року.

За час шлюбу сторонами було придбано спільно нажите майно, а саме:

- автомобіль марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року виписку,

- автомобіль марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску,

- мисливську нарізну гвинтівку Savage Mark II FV XP,

- мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC,

- мисливський нарізного карабіну Remington 700 ADL TACT FDE,

- пристрій для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ,

- автомобіль марки AUDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1989 року виписку,

- ювелірні вироби;

-Меблі та інші побутові речі в квартирі АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Щодо вимоги позивачки про стягнення компенсації за чотири одиниці зброї, суд зазначає таке.

Згідно з відповіддю Сектору контрою за обігом зброї ГУ НП у Львівській області від 22.12.2022 № 570/69/01-22 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було придбано у власне користування:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 мисливський нарізний карабін Remington 700 ADL TACT FDE, який було переоформлено на іншого власника 06.08.2021;

-20.07.2018 мисливську нарізну гвинтівку Savage Mark II FV XP, яку було переоформлено на іншого власника 23.05.2022;

-14.02.2018 пристрій для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ, який було переоформлено на іншого власника 30.11.2020.

Станом на 22.09.2022 ОСОБА_2 є власником мисливського нарізного карабіну Blaser R8 Profesional IC (том 2 а/с 114-126).

Із заяви ОСОБА_2 від 25.11.2022 та Дозволу № 563132 вбачається, що 25.11.2022 мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC останнім було відчужено на іншого власника (том 2 а/с 122-123).

Отже, з наданої інформації вбачається, що станом на 22.09.2022 (день розірвання шлюбу між сторонами) за ОСОБА_2 був зареєстрований лише мисливський нарізний карабін BlaserR8 ProfesionalIC.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно положень частини четвертої статті 61 СК України речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зброя не може вважатися об`єктом індивідуального користування когось із подружжя, а тому не є особистою приватною власністю.

Відтак , суд дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягнути компенсацію за таку.

Однак вимоги про стягнення такої компенсації суд задовольняє частково з огляду на таке.

Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом 21.08.98 № 622 МВСУ не передбачено письмових договорів про купівлю-продаж зброї, а відтак письмова згода одного з подружжя на купівлю продаж зброї також не перебачена.

На час розірвання шлюбу між сторонами у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 перебував лише мисливський нарізний карабін Blaser R8 Profesional IC, вартість якого згідно з звітом про вартість майна, складеного ФОП ОСОБА_14 (вартість вказаного карабіну відповідачем не оспорювалась та не спростовувалась) , становить 127650гривень. Відтак, в користь позивачки підлагає стягненню компенсація половини вартості вказаного карабіну, так як такий є відповідно до частини другої статті 183 ЦК України річчю неподільною, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, а тому підлягає задоволенню вимога щодо компенсації вартості такого.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за інші одиниці зброї , зокрема за мисливський нарізний карабін Remington 700 ADL TACT FDE, мисливську нарізну гвинтівку Savage Mark II FV XP, та пристрій для відстрілу патронів ФОРТ-12 РМ, то суд в задоволенні такої відмовляє, оскільки такі були придбані та збуті під час перебування сторін у шлюбі, надання письмової згоди другого з подружжя на продаж зброї законом не передбачено. Крім цього, свідком ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначено, що батьки завжди узгоджували між собою купівлю та продаж спільного майна, гроші використовувались в інтересах сім`ї, позивачка будь яких зауважень з приводу продажу зброї за час перебування в шлюбі не висловлювала.

Щодо вимог про стягнення компенсації половини вартості автомобіля марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, що становить - 369347,50 грн та половини вартості автомобіля марки TОYOTA модель LAND CRUISER 100, 2004 року випуску, що становить 283831,50 грн, суд дійшов таких висновків.

Згідно інформації ТСЦ МВС № 4642 № С-24/Аз від 20.12.2022 за ОСОБА_2 був зареєстрований з 22.10.2020 по 16.09.2021 транспортний засіб TОYOTA модель LANDCRUISER 100, 2004 року випуску, НОМЕР_5 . (Придбання та відчуження даного Т/З підтверджується також Договорами купівлі-продажу (том 2 с/с 86-87).

Тобто, з даної інформації вбачається, що такий був придбаний та відчужений в період перебування сторін у шлюбі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У пункті 30 цієї Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зібраними у справі доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , підтверджується той факт, що позивачка про продаж автомобіля знала, такі рішення приймались сторонами спільно, застережень не висловлювала, доказів того, що кошти від продажу автомобіля були використані не в інтересах сім`ї суду не надані, навпаки в даний період відповідачем придбавались золоті прикраси для позивачки, а тому суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль був реалізований за згодою позивачки, а відтак вимога про стягнення компенсації половини його вартості не підлягає.

Щодо вимони позивачки про стягнення компенсації половини вартості автомобіля марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, то суд зазначає таке.

Згідно з інформації ТСЦ МВС № 4642 № С-24/Аз від 20.12.2022 автомобіль марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску був зареєстрований за ОСОБА_2 з 29.03.2014 по 16.06.2022(том 2 а/с 84).

Також із даної інформації вбачається, що автомобіль марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску був відчужений відповідачем у період розірвання шлюбу (після подачі відповідачем до суду позовної заяви про розірвання шлюбу).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що даний автомобіль відповідачем було відчужено своїй матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . В подальшому 29.10.2022 , в період після розірвання шлюбу ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу передала у власність відповідачу вказаний автомобіль.

Суд розцінює такі договори купівлі продажу між відповідачем та його матір`ю з приводу спірного автомобіля марки Audi A6, як такі , що спрямовані на перереєстрацію автомобіля та набуття право власності на нього відповідачем поза межами строку перебування у шлюбі. Достатніх і неспростовних доказів того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо спільної власності на вказаний спірний автомобіль суду не надано, а тому суд приймає до уваги твердження позивачки, що такий був відчужений без її згоди та підлягає поділу між подружжям. Тому вимоги про стягнення компенсації за половину вартості вказаного автомобіля підлягають частковому задоволенню.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається зі Звіту № 2665/23 про оцінку автомобіля марки "AUDI А 6" станом на 29.10.2023 є у пошкодженому та розкомплектованому стані, ринкова вартість якого складає 113574,21 грн.

Суд не бере до уваги довідку, видану ОСОБА_16 про те, що середня ринкова вартість транспортного засобу марки "AUDI А 6", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску, станом на 15.09.2022 становить 738695гривень, оскільки поданий відповідачем звіт №2665/23 є виготовленим пізніше шляхом оцінки реальної, а не середньої ринкової вартості автомобіля.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував про те, що залишив позивачці усе спільно нажите майно, побутову техніку та ювелірні вироби. Оскільки між ними було досягнуто згоди з приваоду вказаного майна, а саме того, що воно залишається у власності позивачки, не претендує на таке. Однак, оскільки позивачки порушила домовленості між ними з приводу поділу автомобіля AUDI та належної йому зброї та просить стягнути з нього компенсацію вартості подовини таких, відповідач відповідно вважає, що вартість зазначених меблів та ювелірних прикрас, які були придбачні за час шлюбу має бути врахована у склад спільного подружнього майна при визначенні розміру компенсації.

Щодо врахування вартості меблів, які є у квартирі АДРЕСА_4 та ювелірних виробів, суд зазначає таке.

Так, даної вимоги позивачем не заявлялося, як і не було подано відповідачем зустрічного позову з такою вимогою, проте в ході розгляду справи відповідач та його представник просили врахувати їх вартість при поділі майна, оскільки такі також були придбані подружжям ОСОБА_5 за час шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати весь обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачка того факту, що вказані меблі залишились у її власності після розірвання шлюбу , не заперечила, лише вказувала, що такі меблі були придбані ними давно, однак доказів на спростування вартості вуказаних меблів не подала.

На адвокатський запит ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_17 було надано відповіль, з якої вбачається, що у 2008 - 2014 роках ФОП ОСОБА_17 дійсно виготовлялися на засовлення ОСОБА_2 меблі, які були продані йому і встановлені працівниками ФОП ОСОБА_17 по місцю його проживання по АДРЕСА_2 . Серед іншого також зазначено, що вартість кожного з предметів меблів станом на 22 вересня 2022 року становила половину їх вартості, вказаної в доларах США на момент продажу, в еквіваленті курсу НБУ станом на 22.09.2022, а саме: диван - 340 доларів США, два крісла за ціною кожного окремо - по 155 доларів США, меблева модульна стінка - 390 доларів США, трьохдверна розсувна шафа-купе (для коридору) - 315 доларів США, кухонний куток зі столом та двома табуретками - 145 доларів США, шафа-купе (в дитячу кімнату) - 205 доларів США, куте диван - 320 доларів США, стіл письмовий (комп`ютерний) - 55 доларів США, кухе меблі - 1050 доларів США, розсувна шафа-купе (у спальню кімнату) - 195 доларів США (том 2 а/с 128).

Тобто, загальна вартість меблів станом на 22.09.2022 становить 3325 дол. США., а отже, половина вартості меблів становить 1662,50 дол. США, що в перерахунок на національну валюту гривню станом на день прийняття рішення становить 61080,25 грн. (1662,50 дол. США Х 36,74 грн.=61080,25 грн.).

Щодо компенсації вартості ювелірних виробів суд зазначає, що згідно положення частини другої статті 57 СК України, коштовності є речами індивідуального користування та є особистою приватною власністю дружини та чоловіка, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів, а тому вартість таких не може бути врахована при поділі спільно нажитого майна подружжя.

Згідно із частиною другою зазначеної статті особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Отже судом встановлено, що спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_5 станом на 22.09.2022 та яке підлягає поділу є:

-автомобіль марки "AUDI А 6", який є у пошкодженому та розкомплектованому стані, ринкова вартість якого складає 113574,21 грн.;

- меблі, які є у квартирі АДРЕСА_4 , загальна вартість яких станом на 22.09.2022 становить 3325 дол. США., а отже, половина вартості меблів становить 1662,50 дол. США, що в перерахунок на національну валюту гривню станом на день прийняття рішення становить 61080,25 грн. (1662,50 дол. США Х 36,74 грн.=61080,25 грн.);

- нарізний карабінBlaserR8 ProfesionalIC, вартість якого становить 127650 грн.

Таким чином, розмір компенсації, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача складається з:

- вартості автомобіля марки "AUDI А 6" - 113574,21 грн.:2= 56787,10 грн.;

- вартості нарізного карабінуBlaserR8 ProfesionalIC 127650 грн.:2=63825грн.,

з відрахуванням вартості меблів, які є у квартирі АДРЕСА_4 на суму 61080,25 грн.

А отже, загальна сума компенсації вартості майна при поділі такого між подружжям ОСОБА_5 становить: 63825,00 + 56787,10 61080,25 =59531,85 грн., що підлягає стягненню з відповідача на коисть позивачки.

Разом з тим, доводи відповідача та його представника щодо врахування у вартість спільно нажитого майна вартості автомобіля марки „Renault Megane н.з. НОМЕР_6 суд не бере до уваги, оскільки такий був придбаний позивачкою 20.01.2023 (том 2 а/с192-193), тобто після розірвання шлюбу між сторонами. Доказів того, що кошти, за які був придбаний даний автомобіль позивачкю, набуті під час шлюбу, відповідачем суду не надано, як і не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні доказів того, що позивачка придбала його за кошти виручені від продажу спільно нажитого мана.

Щодо вимоги позивача про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на ідеальну частку автомобіля марки "AUDI 100" р.н. НОМЕР_2 , то суд в задоволенні такої відмовляє.

Згідно з довідкою, наданою ТСЦ МВС № 4642 № С-24/Аз від 20.12.2022, в якій зазначено інформацію щодо транспортного засобу марки "AUDI 100" р.н. НОМЕР_2 , згідно з якою даний транспортний засіб 15.12.2010 було перереєстровано на нового власника по договору купівлі- продажу (том 2 а/с 84). Відтак судом встановлено, що становм на момент розірвання шлюбу спірний автомобіль не перебував у спільній сумісній власності подружжя, був реалізований в 2010 році, а відтак поділу шляхом визнання права власності на його частку не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. .ст. 10, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 267-268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 компенсацію частини вартості спільного майна подружжя в сумі 59531 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять одну) гривню 85 копійок.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.