Справа № 366/3046/21
Провадження № 2/366/28/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2023 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді: Ткаченка Ю.В., за участю секретаря судових засідань Морозової Я.Р., розглянувши у відкритому судовому засідання в смт.Іванків Київської області цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС» (далі Позивач) в особі свого представника Миколи Торгонського (далі Представник позивача) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (далі Відповідач) в розмірі 14 358,70 грн. (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сімдесят копійок) та суму судового збору у розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 30 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Финфорс» (новий кредитор) було укладено договір факторингу №, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичним особами.

Відповідно до умов такого договору факторингу до позивача перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 23.07.2018 року № 325446-А, що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 . Вказаний кредитний Договір був підписаний позичальником одноразовим цифровим ідентифікатором № 879720 після підписання паспорту кредиту.

Згідно з умовами вищевказаного договору факторингу, всі права кредитора за договором споживчого кредиту, укладеного з ОСОБА_1 перейшли до ТОВ Финфорс.

Про укладення відповідного договору факторингу вищезазначене відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням відносно відповідача, останньому було повідомлено на електронну пошту листом від 30.10.2018 року в порядку передбаченому договором.

Позивач зазначив, що ТОВ «СС ЛОУН», попередній кредитор, має весь, регламентований чинним законодавством України, обсяг прав на здійснення господарської діяльності пов`язаної з виданою кредитних коштів, про що свідчать надані ТОВ «СС ЛОУН» на офіційному веб - сайті Товариства у розділі: Юридична інформація відомості, що є загальнодоступними.

Окрім того, в загальному доступі є Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.04.2017 р. № 1127, яка надає ТОВ «СС ЛОУН» право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Підписання договору про надання коштів споживчого кредитування відповідачем відбувалося в електронному вигляді.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС ЛОУН», що відображається в п. 10.3 Договору.

Згідно умов раніше вказаного кредитного договору від 23.07.2018 р., відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. на строк до 20.08.2018 р. та з фіксованою процентною ставкою 1,33 % в день, (пп.2.1.3 Договору), вказані кредитні кошти були направлені позичальнику у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 478,8%.

Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту Позичальникові (п. 2.1.5 Договору).

Сукупна вартість за даним кредитним Договором для Позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартість всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладення Договору складає 138,57% від суми кредиту (п. 2.1.4 Договору).

Вказані кредитні кошти були направлені Позичальнику у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

Оскільки умови даного Договору не були виконані у строк до 20.08.2018 року, то за умовами Договору, у випадку прострочення Терміну платежу, вказаного в п. 2.1.2 Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю пеню, яка нараховується, відповідно до п. 4.6 Договору. Пеня нараховується протягом 60 календарних днів з дня першого прострочення Терміну платежу. При цьому сумарна кількість днів нарахування пені за Договором не перевищує 60 днів включно (п. 5.4 Договору).

Проте, відповідач вчасно не повернув кредит разом із нарахованими відсотками.

Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги до відповідача становило 14529,90 грн., з яких:

7000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло заборгованості);

2699,90 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами;

4830,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.

Товариством вже вчинялися дії спрямовані на позасудовий спосіб задоволення своїх вимог як нового Кредитора, а саме: вчинявся виконавчий напис нотаріуса, проте такий спосіб захисту був припинений за рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16.10.2020 року (справа № 366/733/20).

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ФІНФОРС» та змушує Позивача звертатися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /а.с. 55-56/.

03 лютого 2022 року до суду надійшла від позивача ОСОБА_1 зустрічна позовна заява про визнання договору недійсним, яка на підставі ухвали суду від 26.12.2022 року прийнята до провадження /а.с. 79/. Зустрічна позовна заява обгрунтована тим, що з наданої копії договору стороною ТОВ «СС Лоун» договір взагалі не підписувався, слова «Електронний підпис» не є і не можуть бути підтвердженням накладення електронного підпису. Тобто, договір взагалі не укладався. Також, ОСОБА_1 вказує, що ТОВ «Фінфорс» пропустило строк позовної давності, оскільки в позовній заяві ТОВ «Фінфорс» вказує, що право вимоги настало 20.08.2018 року. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати кредитний договоір № 325446-А від 23.07.2018 року укладений між нею та ТОФ «ФІНФОРС» недійсним, борг за яким відсутній.

21 лютого 2022 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Справу призначено до розгляду на 29 квітня 2022 року.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства.

06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року.

29 квітня 2022 року у зв`язку з перебуванням судді у нарядчій кімнаті по кримінальному провадженні розгляд справи справи не відбувся.

Справу призначено на 05 липня 2022 року.

05.07.2022 року до суду від ТОФ «ФІНФОРС» надійшло клопотання про заміну Позивача його Правонаступником, в задоволенні якого було відмовлено на підставі ухвали суду.

01.02.2023 року до суду надійшов Відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просять в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, виходячи з наступного: Відповідачу була надана вся, без виключення, попередня інформація (до моменту укладання Кредитного договору), надання якої передбачено чинним законодавством України; Сторони Кредитного договору досягли згоди з усіх суттєвих умов Кредитного договору; Відповідач мав можливість відмовитися від укладання Кредитного договору на будь-якому етапі йлшл оформлення без пояснення причин, але він не зробив цього, а напаки уклав Кредитний договір та отримаа кредит, який він і досі не повернув; Процедура укладення Кредитного договору повністю відповідає вимогам чинного законодавства України; Відповідач отрмав від ТОВ «СС Лоун» Кредитний договір в строки та порядку передбаченому чинним законодавством України.

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин.

Представник позивача (за зустрічним позовом представник відповідача) ТОВ «ФІНФОРС» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений вчасно, заяв та клопотань до суду не надіслали.

Відповідач (за зустрічним позовом позивач) ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені вчасно через смс-повідомлення. Заяв та клопотань не надіслали.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають повному задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 23 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 325446-А, який був підписаний позичальником одноразовим цифровим ідентифікатором № 879720 після підписання паспорту кредиту.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС ЛОУН».

Згідно умов вказаного кредитного договору від 23.07.2018 р., відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн. на строк до 20.08.2018 р. та з фіксованою процентною ставкою 1,33 % в день, (пп.2.1.3 Договору), вказані кредитні кошти були направлені позичальнику у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 478,8%.

Нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту Позичальникові (п. 2.1.5 Договору).

Сукупна вартість за даним кредитним Договором для Позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартість всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладення Договору складає 138,57% від суми кредиту (п. 2.1.4 Договору).

Оскільки умови даного Договору не були виконані у строк до 20.08.2018 року , то за умовами Договору, у випадку прострочення Терміну платежу, вказаного в п. 2.1.2 Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю пеню, яка нараховується, відповідно до п. 4.6 Договору. Пеня нараховується протягом 60 календарних днів з дня першого прострочення Терміну платежу. При цьому сумарна кількість днів нарахування пені за Договором не перевищує 60 днів включно (п. 5.4 Договору).

Проте, відповідач вчасно не повернув кредит разом із нарахованими відсотками.

30.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (новий кредитор) було укладено договір факторингу №, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичним особами.

Згідно з умовами вищевказаного договору факторингу, всі права кредитора за договором споживчого кредиту, укладеного з ОСОБА_1 , перейшли до ТОВ «ФІНФОРС».

Про укладення відповідного договору факторингу вищезазначене відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням відносно відповідача, останньому було повідомлено на електронну пошту листом від 30.10.2018 року.

Товариством вже вчинялися дії спрямовані на позасудовий спосіб задоволення своїх вимог як нового кредитора, а саме: вчинявся виконавчий напис нотаріуса, проте за рішенням суду був визнаний таким що не підлягає виконанню.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області по справі №366/733/20 був визнаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем на користь ТОВ «ФІНФОРС», таким, що не підлягає виконанню.

Даний виконавчий напис був вчинений ТОВ «ФІНФОРС» задля досудового задоволення вимог кредитора, проте був визнаний таким, що не підлягає виконанню через невідповідність документів, відповідно до яких вчиняються виконавчі написи нотаріусів.

Отже, рішення по даній справі стосувалося ТОВ «ФІНФОРС», відповідача та стосувалося правовідносин пов`язаних з кредитним договором № 325446-А від 23.07.2018 р.

Відповідно, ОСОБА_1 , обізнана про наявність правовідносин пов`язаних з кредитним договором № 325446-А, проте не спростовувала дійсність правочину.

Рішення Іванківського районного суду Київської області по справі № 366/733/20 набрало законної сили.

ОСОБА_1 не визнавала кредитний договір № 325446-А недійсний, проте визнала виконавчий напис нотаріуса вчинений на користь ТОВ «ФІНФОРС» таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного слідує, що дії відповідача мають на меті ухилення від виконання взятих на себе обов`язків за кредитним договором всупереч чинному законодавству.

Позивачем було надано Анкету позичальника, що містить інформацію щодо особи позичальника, що була вказана останньою під час реєстрації особистого кабінету на сайті первісного кредитора та містить фото ОСОБА_1 , що було здійснене нею особисто з метою верифікації особи - позичальника, під час створення особистого кабінету та укладення першого кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «СС ЛОУН».

Отже, вищевикладене свідчить про обізнаність відповідача, щодо процедури укладення кредитних договір у електронній формі, умови їх виконання та наслідки невиконання таких кредитних договорів.

Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ «Фінфорс» право вимоги до відповідача становило 14529,90 грн., з яких:

7000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло заборгованості);

2699,90 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами;

4830,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

З матеріалів справи слідує, що Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС ЛОУН», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився з Правилами та іншою наданою їй інформацією. Після погодження умов надання кредит Відповідач уклав з ТОВ «СС ЛОУН» електронний Кредитний договір, який був підписаний Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю відповідач вимогам п.п. 6,8 ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «879720».

Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаними договорами, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач за основним позовом ОСОБА_2 не надав під час розгляду справи доказів на спростування доводів Банку щодо наявності заборгованості, а тому позовні вимоги Банку підлягають до задоволення, як такі, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог вказує, що з наданої копії договору стороною ТОВ «СС Лоун» договір взагалі не підписувався, слова «Електронний підпис» не є і не можуть бути підтвердженням накладення електронного підпису. Тобто, договір взагалі не укладався. Також, ОСОБА_1 вказує, що ТОВ «Фінфорс» пропустило строк позовної давності, оскільки в позовній заяві ТОВ «Фінфорс» вказує, що право вимоги настало 20.08.2018 року. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати кредитний договір № 325446-А від 23.07.2018 року укладений між нею та ТОФ «ФІНФОРС» недійсним, борг за яким відсутній.

Відповідно до ч. 2. ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Финфорс» (новий кредитор) було укладено договір факторингу №, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, що були укладені між первісним кредитором та фізичним особами.

Відповідно до умов такого договору факторингу до позивача перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 23.07.2018 року № 325446-А, що був укладений між первісним кредитором та ОСОБА_1 . Вказаний кредитний Договір був підписаний позичальником одноразовим цифровим ідентифікатором № 879720 після підписання паспорту кредиту.

Підписання договору про надання коштів споживчого кредитування відповідачем відбувалося в електронному вигляді.

Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС ЛОУН», що відображається в п. 10.3 Договору.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимогами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Обов`язковою умовою правочину є досягнення сторонами згоди всіх суттєвих вимог договору і дотримання при цьому письмової форми, за умови підписання його сторонами, як передбачено ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотним умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19).

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України право чин може бути визнаний недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що нею договір взагалі не укладався, та наміру на його укладення суду не надано, суд зазначає, що дані обставини не відповідають дійсності та спростовуються доказами, наданими банком, а доводи на введення в обману працівниками Банку також є лише голослівними і не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, суд зазначає, що наведені позивачем за зустрічним позовом правові висновки не спростовують висновків суду, оскільки стосуються інших правовідносин та обставин справи, про що надана судом оцінка.

Суд зазначає, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Отже, укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину.

Ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегульовувати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і узгоджені ними.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц визначила, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині рішення.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «СС ЛОУН» (правонаступник ТОВ «Фінфорс») про визнання недійсним кредитного договору за № 325446-А від 23.07.2018 року, оскільки з наданої копії договору стороною ТОВ «СС Лоун» договір взагалі не підписувався, слова «Електронний підпис» не є і не можуть бути підтвердженням накладення електронного підпису. Тобто, договір взагалі не укладався.

Однак, Рішенням Іванківського районного суду Київської області по справі №366/733/20 був визнаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем на користь ТОВ «ФІНФОРС», таким, що не підлягає виконанню.

Даний виконавчий напис був вчинений ТОВ «ФІНФОРС» задля досудового задоволення вимог кредитора, проте був визнаний таким, що не підлягає виконанню через невідповідність документів, відповідно до яких вчиняються виконавчі написи нотаріусів.

Отже, рішення по даній справі стосувалося ТОВ «ФІНФОРС», відповідача та стосувалося правовідносин пов`язаних з кредитним договором № 325446-А від 23.07.2018 р.

Відповідно, ОСОБА_1 , обізнана про наявність правовідносин пов`язаних з кредитним договором № 325446-А, проте не спростовувала дійсність правочину.

Рішення Іванківського районного суду Київської області по справі № 366/733/20 набрало законної сили.

ОСОБА_1 не визнавала кредитний договір № 325446-А недійсний, проте визнала виконавчий напис нотаріуса вчинений на користь ТОВ «ФІНФОРС» таким, що не підлягає виконанню.

З наведеного слідує, що дії відповідача мають на меті ухилення від виконання взятих на себе обов`язків за кредитним договором всупереч чинному законодавству.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про неефективний спосіб захисту, обраний позивачем за зустрічним позовом, відсутність підстав наведених позивачем, передбачених законом для визнання недійсним договору, який, за твердженням позивача, нею не укладався, а тому в задоволені зустрічних вимог слід відмовити.

Судовий збір

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат між сторонами, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС», , місце знаходження: 01024, м. Київ вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2, заборгованості за договором від 23.07.2023 року № 325446-А, в сумі 14 358,70 грн. (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сімдесят копійок), що складається з:

7 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло заборгованості);

2 699,90 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами;

4 658,80 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.

Відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» про визнання договору недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС», , місце знаходження: 01024, м. Київ вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2 судовий збір у розмірі 2 270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Іванківський районний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 березня 2023 року

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФИНФОРС», , місце знаходження: 01024, м. Київ вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя : Юрій ТКАЧЕНКО