Справа № 544/1146/23
№ 2-о/544/35/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 червня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Ступніка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за заявою представника заявника-адвоката Ступніка Сергія Васильовича,що діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві, про встановлення факту проживання,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що він проживав на території, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового ) відселення в період із 17.08.1992 по 26.06.1993.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він народився в с. Мартиновичі Поліського району Київської області 15.10.1971.У зв`язку з наявністю пільг, передбачених ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо зниження пенсійного віку, він звернувся до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком. Проте, таку пенсію йому призначено не було, виходячи з позиції Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яке своїм рішенням №74 від 09.01.2023 відмовило в призначенні пенсії з огляду на відсутність відповідних підстав. Такою підставою для визначення права на пенсію із зниженням пенсійного віку є неврахування періоду проживання на території, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового ) відселення із 01.09.1988 по 26.06.1993, оскільки заявник в цей період рахувався студентом стаціонарної форми навчання (м.Київ).

Вказує, що він дійсно 01.09.1988 зарахований студентом першого курсу історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. М.П.Драгоманова, який закінчив 26.06.1993. Проте, як вбачається із запису в трудовій книжці, він був призначений на посаду вчителя історії Мартиновицької НСШ Поліського району Київської області 17.08.1993 та звільнений з посади 01.09.1993. Дійсно, у вказаний період заявник викладав історію у Мартиновицькій школі, що зумовлювало його постійне проживання в селі. Навчання в інституті на останньому курсі здійснювалось за затвердженим (погодженим) з адміністрацією вищого учбового закладу індивідуальним планом.

Зазначає, що факт його проживання у відповідному населеному пункті(зоні) може бути встановлено судом у передбаченому законодавством порядку, що надасть йому змогу вирішити питання оформлення пенсії.

У судовому засіданні заявник та його представник вимоги, викладені у заяві підтримали та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

Судом в порядку ст.ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що заявник в 1992-1993 роках, будучи ще студентом останнього курсу педагогічного інституту, викладав історію у Мартиновицькій школі, де вони були учнями. Викладання предмету відбувалося протягом всього навчального року на постійній основі, тому в цей час ОСОБА_1 дійсно проживав у селі Мартиновичі. Свідок ОСОБА_4 зазначив, що давно знайомий з ОСОБА_1 , він працював директором радгоспу в селі Мартиновичі Поліського району Київської області. Саме він запросив його викладати в Мартиновицьку НСШ Поліського району Київської області, коли той був ще студентом останнього курсу педагогічного інституту. Тому в період перебування на посаді вчителя школи з 17.08.1992 по 26.06.1993 ОСОБА_5 постійно проживав у с. Мартиновичі, що було віднесене до зони безумовного (обов`язкового ) відселення. В 1993 році мешканці їх села були переселені до новозбудованого село Нові Мартиновичі в Полтавській області.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 є особою, що постраждала від аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13.03.1994 року, що свідчить про його проживання у зоні безумовного (обов`язкового ) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (а.с.14).

Заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про соціальний статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, рішенням №74 від 09.01.2023 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки в страховий стаж не врахований період проживання на території, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення із 01.09.1988 по 26.06.1993, оскільки заявник в цей період рахувався студентом стаціонарної форми навчання (м.Київ) (а.с.12-13).

Факт проживання заявника ОСОБА_1 у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а саме в с.Мартиновичі Поліського району Київської області із 17.08.1992 року по 26.06.1993 рік підтверджується записами в його трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.08.1992. 01.09.1988 року він був зарахований студентом першого курсу історичного факультету Київського державного педагогічного інституту ім. М.П. Драгоманова та відрахований 15.08.1993, у зв`язку із закінченням інституту. Під час навчання в інституті, ОСОБА_1 був призначений на посаду вчителя історії Мартиновицької НСШ Поліського району Київської області і працював там в період із 17.08.1992 по 01.09.1993 (а.с.7).

Згідно запису з погосподарської книги №1 Мартиновицької сільської Ради народних депутатів за 1991,1992,1993,1994,1995 роки, ОСОБА_1 разом з батьками проживав в с.Мартиновичі Поліського району Київської області, а з 17.05.1993 вибув до с.Нові Мартиновичі Пирятинського району Полтавської області (а.с.24-26).

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує той факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про працю.

Суд вважає доведеним факт проживання заявника на території, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового ) відселення, а саме, в с.Мартиновичі Поліського району Київської області, із 17.08.1992 по 26.06.1993. Враховуючи, що встановлення цього факту необхідно заявнику для оформлення пільгової пенсії, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 265-268, 315, 316, 318, 352 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву представника заявника-адвоката Ступніка Сергія Васильовича,що діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту проживання задовольнити.

Установити факт проживання ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території, що відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення с.Мартиновичі Поліського району Київської області, в період із 17.08.1992 по 26.06.1993.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16.06.2023.

Головуюча - Сайко О.О.