Провадження № 2/522/1133/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідуваннь, розташоване у м. Миколаєві, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до Держави Україна в особі офіса Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якому просила суд стягнути за рахунок державного бюджету 1611582 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням розумних строків досудового слідства у кримінальному провадженні.

Позовна заява мотивована тим, що з 2005 року до 27.02.2022 року позивач перебувала під слідством та судом по кримінальній справі, а в подальшому у кримінальному провадженні за скоєння злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.358, ч.5 ст.27, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.5 ст.24, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.5 ст.27, ч.2 ст. 366, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України, за якими не визнавала себе винною. На час предявлення позову до суду досудове слідство по кримінальному провадженню тривало.

Позивач вважає, що у зв`язку з процесуальною несумлінністю і штучною процесуальною тяганиною з боку офіса Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі ТУ ДБР) були суттєво порушені розумні строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000502, внаслідок чого завдана моральна шкода.

Така тяганина досудового слідства протягом майже 15 років є процесуальним зловживанням службовим положенням з боку офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, ТУ ДБР та тиском на неї з метою схилити погодитися на закриття кримінального провадження за не реабілітуючих підставах, не надати можливості стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану за час досудового слідства та не дати можливості поновитися на роботі.

Представники офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури та Миколаївської обласної прокуратури позов не визнали за його безпідставністю та недоведеністю.

Представник ТУ ДБР вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність діяння та причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Представник Державної казначейської служби Україна та Головного управління Державної казначейської служби Україна в Одеській області також позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому він посилається на необґрунтованість застосування позивачем індексації та коефіценту 1,5 під час розрахунку моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступні обставини справи.

Право на ефективні засоби правового захисту для оскарження тривалості кримінального провадження

Відповідно ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є в тому числі охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідуванні і судового розгляду.

Як вбачається з п.21 ст.7, ст. 28 КПК України досудове розслідування по кримінальному провадженню проводиться в розумні строки, які не можуть перевищувати передбачені КПК строки прийняття процесуальних рішень. Вищевказане є однією із основних загальних засад кримінального провадження.

Частиною 5 ст.28 КПК передбачено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито.

Із ч.1 ст.219 КПК України вбачається, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом та інш.

Відповідно п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» : «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однак, за весь час проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000502 прокуратурою Одеської області, прокуратурою Миколаївської області та слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві (з 14.10.2015 - з моменту реєстрації провадження до 17.01.2020 до його закриття) та з 10.12.2020 до 27.02.2022 року строк досудового розслідування, як це передбачено ст.ст.219, 294, 295,295-1 КПК України, не продовжувався. Загальний строк досудового слідства тільки у кримінальному проваджені №0000502 відносно ОСОБА_1 , яке проводили прокуратура Одеської області, прокуратура Миколаївської області та СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві складає 5 років 1 міс. 24 дні (це на 27.02.2022 р.).

За таких обставин ОСОБА_1 не могла знаходитися під слідством довічно та без врахування розумного строку досудового слідства, так як це є грубим порушенням її Конституційного права та положення ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Виходячи із загальних критеріїв щодо дій органів влади, за якими Європейський Суд з прав людини вважає, що держава несе відповідність за будь-які затримки, спричинені органами досудового слідства, прокуратури та суду (постанова Одеського апеляційного суду від23.02.2021, справа №1527/4804/12).

Досудове розслідування відносно ОСОБА_1 тривало майже 15 років. З боку Одеської обласної прокуратури та Миколаївської обласної прокуратури, суттєво порушені розумні строки досудового розслідування, внаслідок чого ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Щодо ефективних засобів правового захисту

Відповідно ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вбачається із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, її посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч.1 та ч. 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Як вбачається з ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно ст.1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 р. у справі №6-440цс 16 та у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі №1527/4804/12.

Відповідно постанови Верховного Суду від 30.01.2019 по аналогічній справі (справа №1527/4804/12) предметом цього спору є відшкодування шкоди внаслідок порушення строків розгляду кримінального провадження.

Крім того, як зазначає Верховний Суд, строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Вищевказане знайшло своє підтвердження у постанові Одеського апеляційного суду від 23.02.2021 р. по вказаній вище справі.

Визначення Європейським Судом з прав людини початку та закінчення періодів розумного строку

Європейський суд з прав людини в рішенні «Игнаткіна проти України» від 21 червня 2015 року зазначив, що «розумність» тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (рішення у справі «Фріндлендер проти Франції», заява №30979/96, п.43 ЕСНR 2000-VІІ, справа «Лашманкін та інш. проти Росії», рішення від 07.02.2017, заява №57818/09; рішення у справі «Вачев проти Болгарії» від 8 липня 2004 року, справа №42987/98, п.96).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження. Як вбачається із практики Європейського Суду, «строк починається з дати відкриття попереднього розслідування» (справа «Девеер проти Бельгії», рішення від 27.02.1980, п.42), з дати початку розслідування та ідентифікації заявника як підозрюваного (справа «Екле проти Німеччини», рішення від 15.07.1983, заява №8130/78, п.3).

Таким чином строк, який слід брати до уваги в даному випадку, починається з моменту порушення (реєстрації) відносно ОСОБА_1 кримінальної справи № 30 слідчим Генеральної прокуратури України з 08.11.2005 року.

В період розгляду судом позовної заяви кримінальне провадження №0000502 відносно ОСОБА_1 не було закінчено та рішення, відповідно ст.ст.283, 284 КПК України процесуальними керівниками у цьому провадженні прокурорами Одеської обласної прокуратури не приймалося, в звязку з чим ОСОБА_1 на час розгляду судом її позовної заяви перебуває у стані очікування щодо кінцевого результату своєї справи - кримінального провадження №0000502, яке було закрито тільки 27.02.2022 року.

Фактичні обставини щодо строку досудового слідства у кримінальному провадженні

З 2005 року ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом у кримінальній справі №30, а з 2014 року до 27.02.2022 року перебувала у кримінальному провадженні № 0000502 у статусі підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.358, ч.5 ст.27, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.5 ст.24, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.5 ст.27, ч.2 ст. 366, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України, за якими вона не визнає себе винною.

Так, відносно ОСОБА_1 мали місто наступні події.

22.03.2005 р. заступником прокурора м. Одеси порушено кримінальну справу №30 відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_1 , як суддею Приморського районного суду м. Одеси, приймались рішення по цивільних справах № 2-9224/04 та № 2-9225/04 за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3

08.07.2005 р. в приміщені Приморського районного суду м. Одеси слідчим Генеральної прокуратури України в ході розслідування кримінальної справи №30 проведено виїмку цивільних справ № 2-9224/04 та № 2-9225/04, розглянутих у 2004 році суддею ОСОБА_1 .

Постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 08.11.2005 р. стосовно ОСОБА_1 як заступника голови Приморського районного суду м. Одеси порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 364, ч.2. ст. 366, ч.2 ст. 375 КК України.

06.12.2005 р. членом Вищої ради юстиції України, заступником Генерального прокурора України Кудрявцевим В.В., на підставі відомостей про порушення відносно ОСОБА_1 кримінальної справи №30, до Вищої ради юстиції внесена пропозиція про звільнення з посади судді заступника голови Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

01.03.2006 р. слідчим Генеральної прокуратури України в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси проведений обшук та із службового кабінету судді ОСОБА_1 вилучено документи, комп`ютерна та принтерна техніка.

17.07.2006 р. постановою слідчого Генеральної прокуратури України в ході розслідування кримінальної справи №30 порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 як заступника голови Приморського районного суду міста Одеси за ознаками ч.3 ст. 358 та ч. 1 ст. 190 КК України.

23.08.2006 р. постановою слідчого Генеральної прокуратури України порушено кримінальну справу стосовно заступника голови Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 за ознаками ч.2 ст. 375 КК України.

08.09.2006 р. за місцем проживання ОСОБА_1 слідчими Генеральної прокуратури України проведено обшук.

31.08.2007 р. та 01.09.2007 р. заступником начальника слідчого відділу Генеральної прокуратури України була здійснена перекваліфікація дій ОСОБА_1 , а постановою від 28.10.2007 р. вона була притягнута в якості обвинуваченої за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 і ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України.

Під час досудового розслідування за ініціативою та зверненням Генеральної прокуратури України Вищою радою юстиції було розглянута пропозиція від 06.12.2005 р. щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси за порушення присяги в зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Рішенням Вищої ради юстиції України № 202 від 21.03.2007 р. внесено відповідне подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді. Вищевказане рішення про звільнення обґрунтовувалося матеріалами незакінченої органами досудового слідства кримінальної справи № 30.

Крім того, на підставі вказаних дій та публічно оголошених обставин, а також матеріалів незакінченої органами досудового розслідування кримінальної справи, за ініціативою Генеральної прокуратури України, ОСОБА_1 була відсторонена від здійснення адміністративних повноважень Указом Президента України №1070/2007 від 07.11.2007 р. «Про відсторонення від посади заступника голови Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності».

В наступному, після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання Указу Президента України № 1070/2007 незаконним, 21.07.2009 р. на підставі Указу Президента України № 559/2009 Указ Президента України від 07.11.2007 р. № 1070/2007 визнаний таким, що втратив чинність.

19.02.2008 р. слідчим Генеральної прокуратури України в ході розслідування кримінальної справи №30 повторно винесена постанова про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді в зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. Копія постанови була направлена Голові Верховного Суду України, до Ради суддів України, Державної судової адміністрації України та до територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області.

Наказом голови Приморського районного суду м. Одеси № 55-ос від 09.07.2008, на виконання постанови слідчого Генеральної прокуратури України від 19.02.2008 р., ОСОБА_1 була відсторонена від посади судді Приморського районного суду м. Одеси.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2008 р. адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання дій голови Приморського районного суду м. Одеси та наказу № 55-ос від 09.07.2008 протиправними, задоволено.

Наказом голови Приморського районного суду м. Одеси №92-ос від 07.10.2008 р. наказ №55-ос від 09.07.2008 р. скасовано.

29.05.2008 р. слідчим Генеральної прокуратури України Гандзій Н.В. пред`явлено обвинувачення за ч.5 ст.27 і ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.1 ст.366, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190 КК України та в той же день обрано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд.

24.10.2008 р. слідчим Генеральної прокуратури України винесена повторна постанова про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді в зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності.

У грудні 2007 року Генеральна прокуратура України, на підставі матеріалів незакінченої розслідуванням кримінальної справи № 30, звернулась до Верховної Ради України з поданням про надання згоди на арешт судді Приморського районного суду м. Одеси Гандзій Н.В. Однак рішенням Верховної Ради України від 04.02.2009 р. в наданні такої згоди було відмовлено.

В подальшому, на підставі пропозиції Генеральної прокуратури України та її посадових осіб, по матеріалах незакінченої кримінальної справи № 30, 03.06.2010 р. постановою Верховної Ради України № 2316-VI прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси.

21.06.2010 р. на підставі прийнятої постанови Верховної Ради України № 2316-VI від 03.06.2010 р. головою Приморського районного суду м. Одеси виданий наказ № 61 «Про організаційне забезпечення виконання Постанови Верховної Ради України», а 25.06.2010 р. виданий наказ № 47-ос «Про звільнення судді ОСОБА_1 », згідно пункту 1 якого ОСОБА_1 звільнена з посади судді та відрахована зі штату суду з 20.07.2010 р.

03.06.2011 р. слідчим Генеральної прокуратури України винесена остаточна постанова про притягнення ОСОБА_1 у зазначеної кримінальної справі в якості обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.3. ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України.

28.07.2011 р. заступником Генерального прокурора України затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 30 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ознаками ч.5 ст.27, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366, ч.3. ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України та матеріали кримінальної справи направлено до суду.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2014 р. ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених статтями 27 ч.5, 190 ч.4, 364 ч. 2, 366 ч. 2, 364 ч. 1, 366 ч.1, 358 ч. 3 КК України та на підставі статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, засуджено до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та позбавлена права обіймати посади, пов`язані з виконанням владних повноважень, строком на 3 роки, без конфіскації майна.

На підставі статті 75, 76 КК України її звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

На підставі статті 54 КК України ОСОБА_1 позбавлена кваліфікаційного класу судді.

Однак Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22.08.2014 р. вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13.02.2014 р. скасовано та матеріали кримінальної справи № 30 повернуто Генеральному прокурору України для проведення додаткового розслідування (відповідно норм КПК України 1960 р.).

Вказану Ухвалу апеляційного суду м. Києва Генеральною прокуратурою України не оскаржено.

Після отримання кримінальної справи, постановою першого заступника Генерального прокурора України від 24.09.2014 р. визначено підслідність її розслідування за слідчими прокуратури Одеської області та 29.09.2014 р. кримінальну справу у 105 томах направлено до прокуратури Одеської області для здійснення додаткового розслідування. В подальшому, 14.10.2014 р. прокуратурою області стосовно ОСОБА_1 , як судді Приморського районного суду м. Одеси, відповідно КПК України 2012 року, на підставі матеріалів кримінальної справи № 30, внесені відомості про кримінальне порушення до ЄРДР за № 0000502 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.364, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.358, ч.5 ст.27, ч.2 ст.358, ч.4 ст.27, ч.5 ст.24, ч.2 ст.364, ч.4 ст.27, ч.5 ст.27, ч.2 ст. 366, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України.

Після проведення додаткового розслідування у кримінальному провадженні №0000502 процесуальним керівником - прокурором прокуратури Одеської області 26.03.2015 р. винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження стосовно судді Приморського районного суду м. Одеси Гандзій Н.В. відповідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

В подальшому кримінальне провадження №0000502 направлено до прокуратури Приморського району м. Одеси для організації досудового слідства відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5

18.03.2016 р. Одеською місцевою прокуратурою №3 м. Одеси винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000502 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінальних правопорушень в діяннях ОСОБА_4 та ОСОБА_5

13.05.2016 р. прокуратурою Одеської області підготовлено висновок про законність та обґрунтованість прийнятого рішення, з яким Генеральна прокуратура України погодилася.

Однак 14.07.2016 р. прокуратурою Одеської області вищевказану постанову Одеської місцевої прокуратури №3 від 18.03.2016 р. скасовано та кримінальне провадження №0000502 по запиту направлено до Генеральної прокуратури України.

Постановою заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю. від 22.07.2016 р. постанову прокурора прокуратури Одеської області від 26.03.2015 р. про закриття кримінального провадження №0000502 відносно ОСОБА_1 відмінено та досудове слідство доручено прокуратурі Миколаївської області. Досудове розслідування кримінального провадження №0000502 прокуратурою Миколаївської області проводилося з 22.07.2016 р. до 12.06.2019 р.

Не погодившись з вищевказаною постановою від 22.07.2016, ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до Генерального прокурора України, а після відмови в її задоволені, відповідно ст.303 КПК України звернулася зі скаргою до Печерського районного суду м. Одеси.

В подальшому, в ході судового розгляду вказаної скарги, ухвалою Київського апеляційного суду від 15.04.2019 визначено статус ОСОБА_1 у кримінальному проваджені №0000502 в якості підозрюваної з моменту внесення 14.10.2014 р. прокуратурою Одеської області відносно ОСОБА_1 як судді Приморського райсуду м. Одеси відомостей про кримінальне порушення до ЄРДР.

Вищевказана ухвала прийнята Київським апеляційним судом з урахуванням того, що раніше, в ході досудового розслідування кримінальної справи ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення та під час розгляду справи у суді вона перебувала у статусі підсудної.

Крім того, статус ОСОБА_1 в якості підозрюваної у кримінальному проваджені підтверджується тим, що остаточне рішення у кримінальному проваджені, відповідно абз.2 ч.4 ст. 284КПК України, двічі приймав прокурор процесуальний керівник у кримінальному провадженні? а не слідчі, які проводили досудове слідство.

В подальшому, 12.06.2019 р. постановою процесуального керівника - прокурора прокуратури Миколаївської області кримінальне провадження №0000502 направлено для досудового розслідування за підслідністю до слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Миколаєві, а процесуальне керівництво Генеральною прокуратурою України знову визначено за прокуратурою Одеської області.

Після проведення досудового розслідування, яке здійснювалося прокуратурою Миколаївської області та слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР у м.Миколаєві, кримінальне провадження №0000502 17.01.2020 р. було повторно закрите постановою процесуального керівника - прокурора відділу прокуратури Одеської області Шпаченко С. М. відповідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

11.05.2017 р. прокуратурою Одеської області, на підставі ухвали суду від 25.03.2015, ОСОБА_1 повернуто речі, які були вилучені Генеральною прокуратурою України в ході обшуків за місцем її роботи та проживання 01.03.2006 р. та 08.09.2006 р..

Однак Ухвалою від 10.12.2020 слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва за скаргою сторони потерпілих скасував постанову прокурора прокуратури Одеської області Шпаченко С. від 17.01.2020 р.

Відповідно матеріалів кримінального провадження №0000502, кримінальна справа № 30 та кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 та інших розслідувалися:

- з 22.03.2005 до вересня 2005 року слідчим ОМУ ГУМВС України в Одеській області;

- з 05.09.2005 до 28.07.2011 слідчими Генеральної прокуратури України;

- з 29.07.2011 до 22.08.2014 справа перебувала в проваджені Деснянського районного суду м. Києва та апеляційного суду м. Києва, де ОСОБА_1 перебувала в процесуальному статусі в якості підсудної;

- з 14.10.2014 матеріали кримінальної справи №30 з`явилися підставою для реєстрації прокуратурою Одеської області кримінального провадження №0000502, яке розслідувалося прокуратурою області до 26.03.2015;

- з 26.03.2015 до 18.03.2016 кримінальне провадження №0000502 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розслідувалося СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області;

- з 22.07.2016 до 12.06.2019 за дорученням Генеральної прокуратури України досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося слідчим підрозділом прокуратури Миколаївської області;

- з 12.06.2019 до 17.01.2020 досудове розслідування здійснювалося слідчими СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві;

-з 10.12.2020 до 27.02.2022 р. досудове розслідування здійснювалося слідчими СУ ТУ ДБР у м. Миколаєві, а процесуальне керівництво по провадженню здійснювала Одеська обласна прокуратура.

Таким чином, загальний строк знаходження ОСОБА_1 у статусі обвинуваченої, підсудної та підозрюваної з 08.11.2005 р. по 17.01.2020 р., та з 10.12.2020 по 27.02.2022 р. складає 14 років 11 місяців 17 діб (без урахування часу, коли кримінальне провадження було закрито з 26.03.2015р. до 22.07.2016 р. та з 17.01.2020 р. до 10.12.2020 р.).

За тривалий час проведення досудового слідства у кримінальному проваджені №0000502 винуватості ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.27 ч.5,190 ч.4,364 ч.2, 366 ч.2,366 ч.2, 364 ч.1, 366 ч.1,358 ч.3 КК України не встановлено.

Вказаними вище діями органів прокуратури та суду щодо тривалого притягнення до кримінальної відповідальності та засудження, ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством та судовою практикою, яка заснована в основному на Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Як вказано вище, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та засудження ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода. Внаслідок дій органів прокуратури вона була незаконно відсторонена від посади судді та заступника голови Приморського районного суду м. Одеси, а в подальшому звільнена з посади судді Приморського районного суду м.Одеси, внаслідок чого з червня 2010 року не отримувала заробітної плати, другої роботи за цей період вона не мала, що вкрай негативно відобразилося на її звичному способі життя та психічному стані.

На стані здоров`я відобразилося притягнення до кримінальної відповідальності, обшуки за місцем роботи та проживання, відсторонення від посади та роботи, Укази Президента України, статті в газетах та інтернет-виданнях, телевізійні програми, обрання запобіжного заходу підписку про невиїзд, спробу заарештувати на сесії Верховної Ради України, яка транслювалася на всю країну, поїздки до слідчих та на судові процеси, незаконне засудження, страхи щодо понесення винесеного судом незаконного покарання, неодноразові відміни Генеральною прокуратурою та Заводським районним судом м. Миколаєва постанов про закриття кримінального провадження та інш., а також невизначеність по кримінальному провадженню та до теперішнього часу цю документацію не повернуто.

Крім того, звільнення ОСОБА_1 у червні 2010 року з посади судді становили втручання у її приватне та професійне життя, що є несумісним зі ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою передбачено що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Звільнення з посади судді, на якої вона знаходилась 23 роки, вплинуло на широко коло її особистих стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру. Також воно мало негативні наслідки і для кола її близьких, оскільки втрата роботи мала відчутні наслідки для її матеріального добробуту та сім`ї. Офіційна причина звільнення ОСОБА_1 порушення присяги судді, говорить про те, що під впливом опинилась її професійна репутація (Рішення Європейського Суду по справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 (заява № 21722/11).

Внаслідок незаконного провадження, ініційованого проти неї Генеральною прокуратурою України, кінцевим результатом якого стало звільнення з посади судді та незаконне засудження, її було позбавлено право на заробітну плату судді районного суду та пенсію.

За час проведення досудового слідства та судового розгляду, неодноразово у засобах масової інформації, до прийняття по кримінальній справі остаточного рішення, друкувались статті компрометуючого ОСОБА_1 як суддю та особистість характеру : в газеті «Зеркало недели» №5 за 11.02.2006 р. стаття «Судью ожидает суд» та газеті «Вечерняя Одесса» №42-43 за 21.03.2009 р. стаття прокурора Одеської області Присяжнюка В.С. «Общество должно очиститься от коррупционной скверны», в газеті «Сегодня» від 24.07.2009 р. стаття «Гандзий на работе», інтернет-статтях «Кидалово вульгарис», «Перевертні в мантіях : Справа одеського криво охоронного угрупування судді Гандзій», «Полосатая мантия до востребования. Члены комитета дали согласие на арест судьи Гандзий, но парламент оставил её на свободе», «Достаточные данные» или коррупция на свободе» та інші публікації.

Газетні і інтернетні публікації та телевізійні передачі відносно ОСОБА_1 , які випускалися в період проведення досудового слідства по справі, вкрай негативно впливали на моральний та психічний стан ОСОБА_1 , приводили до депресії і моральних страждань, що в свою чергу завдали моральної шкоди, яку вона потребує відшкодуванню.

Диспозиція ч.2 ст. 3 Конституції України встановлює, що «Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».

У той же час диспозиція ст. 56 Конституції України конкретизує цей обов`язок держави, та говорить про те, що «кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної або моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень».

З урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень, а у задоволені решти вимог необхідно відмовити.

Крім того,необхідно стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 11350 грн. (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень 00 копійок).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 206, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідуваннь, розташоване у м. Миколаєві, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) у розмірі 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень 00 копійок) на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 11350 грн. (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень 00 копійок).

У задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду скалдено 18.12.2023.

Суддя Р. Д. Абухін

07.12.23