КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/3457/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/38668/21-ц

13 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Сушко Л.П.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди, в якому просив суд стягнути з Держави в особі Кабінету Міністрів України, Держаної казначейської служби України на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 150 000 грн. та моральну шкоду в сумі 150 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за наслідками ухвалення судового рішення про стягнення з нього на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яке в подальшому було передано до примусового виконання, йому завдано моральної та матеріальної шкоди, що послугувало підставою для звернення до суду.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами, в яких просив скасувати рішення суду, справу повернути на новий розгляд або позов задовольнити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної правової оцінки наявним у справі доказам, що були надані позивачем на підтвердження обгрунтованості позовних вимог.

Крім того, судом не враховано обставини, які свідчать про заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди ухваленими рішеннями у справі № 474/349/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, діями працівників АТ «ПриватБанк» та працівниками відділення Укрпошта.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України - Поліщук Г.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, в апеляційній скарзі просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача Державна казначейська служба України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив, тому колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим провести розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, перевіривши матеріали справи та рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11.06.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.08.2009 року станом на 28.02.2018 року в розмірі 117 000 грн. 00 коп., з якої: 11 899 грн. 20 коп. - заборгованість за кредитом; 105 100 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою суду від 30.05.2019року заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області скасовано, справу призначено до судового розгляду.

19.01.2020 року ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Врадіївського районного суду Миколаївської області Фасія В.В. у цивільній справі №474/349/18 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

27.07.2020року рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.08.2009 року, станом на 18.02.2018 року, в сумі 25 034 грн. 76 коп., з них: 11 899,20 грн. заборгованість по тілу кредиту та 13 135,56 грн. заборгованість по процентам та судовий збір у розмірі 377 грн. 07 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право та охоронюваний законом інтерес, а у разі відсутності визначення порушеного права позивача у позовній заяві, неможливо здійснити його захист.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу позову посилався на ухвалення судових рішень у справі № 474/349/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, незаконність дій суддів, які приймали рішення у вказаній справі, подання представниками АТ КБ «ПриватБанк» підроблених доказів, незаконність дій працівників АТ «Укрпошта» щодо невручення судових повісток.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між зазначеними діяннями відповідачів та можливим настанням шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судомправильно застосовані.

Зазначені позивачем підстави позову свідчать про його незгоду з судовими рішеннями, що були постановлені у справі № 474/349/18, та з доказами, які були надані АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, що не свідчить про заподіяння шкоди позивачу.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення та зводяться лише до незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (РВОИІМА V. ІЖНА1МЕ-, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені у апеляційнихскаргах доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення позову та не дають підстав вважати, що судпершої інстанції порушив норми матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.

Головуючий: Судді: