ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/6213/21
Провадження № 2/201/924/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря Максимової О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 та, з урахуванням уточнень, просила суд стягнути з нього на свою користь грошові кошти в сумі 225681,23 грн. в рахунок грошової компенсації вартості автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску кузов (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Пред`явлені вимоги позивачка вмотивовувала тим, що у 2011 році подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було придбано зазначений автомобіль та зареєстровано на ім`я позивачки. В 2011 році, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали будувати житловий будинок загальною площею 229,1 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва якого необхідні були значні кошти, у зв`язку з чим ОСОБА_4 запропонував позивачці продати зазначений автомобіль, та вона погодилася на цю пропозицію. Для продажу автомобіля, чоловік позивачки, ОСОБА_4 запропонував задіяти його товариша відповідача ОСОБА_5 , так як останній саме займається купівлею-продажем автомобілів та знає як продати автомобіль за вигідною ціною, та зазначив, що ОСОБА_1 як титульному власнику автомобіля необхідно оформити нотаріальну Довіреність на ім`я ОСОБА_5 , якою уповноважити його розпоряджатися зазначеним автомобілем, в тому числі й на право продажу. Таку Довіреність ОСОБА_1 видала ОСОБА_5 28.12.2016 року. В подальшому, 11.10.2019 року, ОСОБА_5 зазначений автомобіль продав ОСОБА_6 за 131263,20 грн., однак про це позивачку не повідомив, грошові кошти за проданий автомобіль їй не передавав. Згідно Висновку №8692 експертного дослідження автотоварознавця, середньоринкова вартість автомобіля зазначеної моделі та року випуску станом на день продажу становить 225681,23 грн., яку позивачка й просила стягнути на свою користь (т.1 а.с.31-45).

Правові позиції відповідача та третіх осіб.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити.

Відповідач подав до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що за умовами довіреності, яку видала на нього позивачка, він мав право продати автомобіль за ціну на свій розсуд, експерт, який встановлював середньоринкову вартість автомобілів такої марки та року випуску, автомобіль, належний позивачці не оглядав та з його технічним станом не знайомився. Зазначений автомобіль було придбано подружжям ОСОБА_7 в період шлюбу, обов`язку передавати позивачці гроші від автомобіля відповідач згідно довіреності на себе не брав (т.1 а.с.211-215).

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Крім того, 27.09.2022 року подав письмові заперечення, у яких проти задоволення позовних вимог, у яких проти задоволення позову заперечував, послався на те, що шлюб між ним та позивачкою розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2019 року, проте згаданий автомобіль було придбано в шлюбі. Відомостей про те, що автомобіль було продано за іншу ціну, ніж вказано в договорі, позивачка не надала, обов`язку передавати позивачці гроші від автомобіля відповідач згідно довіреності на себе не брав. (т.1 а.с.181-185).

Крім того, третя особа ОСОБА_4 в судове засідання подав копію своєї ж розписки від 28.12.2016 року, відповідно до якої, зазначений автомобіль продано ОСОБА_5 шляхом видачі довіреності, розрахунок за автомобіль проведено у повному обсязі (т.1 а.с.207, 208).

По справі допитано свідка ОСОБА_8 спільну доньку позивачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 , яка пояснила, що бачила, як відповідач ОСОБА_5 передавав грошові кошти родині ОСОБА_7 (які на той час були подружжям), за вказаний автомобіль (т.1 а.с.209-210).

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, ніяких заяв та клопотань на адресу суду не надсилала.

Заяви, клопотання, процесуальні дії по справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.06.2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (т.1 а.с.13).

23.06.2021 року ухвалою судді Федоріщева С.С. провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено у загальному порядку (т.1 а.с.14-15).

01.11.2021 року позивачка подала уточнену позовну заяву (т.1 а.с.31-45).

06.12.2021року, а потім 24.01.2022 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи по поділ майна подружжя ОСОБА_7 , в задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 25.01.2022 року відмовлено (т.1 а.с.62-63, 123-124, 126-128).

24.01.2022 року відповідачем було подано заяву про залучення як третьої особи без самостійних вимог колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_4 , яку було задоволено (т.1 а.с.120, 125, 130-131).

22.06.2022 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.00, 20.09.2022 року (т.1 а.с.151).

24.01.2023 року представник відповідача ОСОБА_5 подала клопотання про зупинення провадження у справі через перебування останнього у складі Збройних Сил України, з метою перевірки цього факту, судом 27.02.2023 року витребувано відповідні відомості з Дніпропетровського ОТЦКСП, який повідомив, що ОСОБА_5 на військову службу не призивався (т.1 а.с.225, 248, 254-255 т.2 а.с.6).

31.04.2023 року судом постановлено ухвалу, якою в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено (т.2 а.с.20-24).

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період перебування в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 від 28.02.2019 року), було придбано автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску кузов (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ім`я позивачки. 28.10.2019 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між подружжям ОСОБА_7 розірвано (т.1 а.с.87-88, 103, 178-179).

28.12.2016 року позивачка ОСОБА_1 видала відповідачу ОСОБА_5 . Довіреність НВІ 870757 якою уповноважила останнього розпоряджатися зазначеним автомобілем, в тому числі з правом його продажу, яку було посвідчено ПН Дніпровського міського нотаріального округа Шевченко В.В. При цьому позивачка уповноважила відповідача укладати договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, визначати ціну та інші умови договору на свій розсуд та одержувати за таким договором гроші. Зазначене підтверджується Витягом з Єдиного реєстру довіреностей та текстом самої довіреності, копію якої додано до матеріалів справи (т.1 а.с.9, 177).

11.10.2019 року, відповідач ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2019/1714932, посвідченого Територіальним сервісним центром МВС 1242 РСЦ МВС, зазначений автомобіль продав третій особі ОСОБА_6 за 131263,20 грн. (т.1 а.с.22).

Письмових доказів передачі позивачці ОСОБА_1 від відповідача ОСОБА_5 грошових коштів, отриманих від продажу зазначеного автомобіля суду не надано, натомість третя особа ОСОБА_4 стверджує, що останній у його присутності гроші за автомобіль віддав йому ще у день видачі довіреності 28.12.2026 року, оскільки зазначена довіреність була лише формою продажу цього автомобіля ОСОБА_5 . На той час він, ОСОБА_4 , ще перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 та отримані від відповідача ОСОБА_5 , вони як подружжя, витратили в подальшому на їх сімейні потреби, зокрема, придбали інший автомобіль, яким в подальшому користувалася позивачка ОСОБА_1 . На підтвердження своїх пояснень третя особа ОСОБА_4 надав в розпорядження суду копію розписки, складеної ним, про те, що він «…надає згоду на продаж автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаного у шлюбі з ОСОБА_1 та зареєстрованого на її ім`я, автомобіль проданий шляхом видачу довіреності, розрахунок проведений у повному обсязі, претензій не маємо» (т.1 а.с.180).

Згідно Висновку №8692 експертного дослідження автотоварознавця ОСОБА_9 , середньоринкова вартість автомобіля зазначеної моделі та року випуску станом на день продажу становить 225681,23 грн. (т.1 а.с.55-56).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами частини 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведеними законодавчими приписами захищено право власності на позивачки ОСОБА_1 на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску кузов (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту його відчуження у законний спосіб нею особисто, або через представника. У разі оплатного відчуження цього автомобіля за договором його купівлі-продажу, вона має право на отримання за нього грошових коштів на підставі ст.655 ЦК України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому позивачка ОСОБА_1 мала право продати зазначений автомобіль через представника.

Так, відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч.1 ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Виходячи з зазначених законодавчих приписів, відповідач ОСОБА_5 , отримавши від позивачки ОСОБА_10 вищезгадану нотаріально завірену довіреність, набув статусу її повіреного та вступив з нею у відносини представництва інтересів ОСОБА_10 , межі його прав та обов`язків були зазначені у цій довіреності, врегульовані Главою 68 ЦК України, а остання набула статусу довірителя.

Так, відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ч.1 ст.1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України, повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

В даному випадку, згідно п.2.1. вищезгаданого договору купівлі-продажу №1242/2019/1714932 від 11.10.2019 року автомобіля марки SUZUKI модель GRAND VITARA 2007 року випуску, кузов (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної сплати вартості автомобіля. Тобто, згідно цих умов зазначеного договору, відповідач ОСОБА_5 мав право передати вказаний автомобіль покупцю ОСОБА_11 тільки після отримання від неї повної сплати вартості автомобіля, вартість якого відповідно до пункту 3.1. цього ж договору становила 131263,20 грн.

З наведеного випливає, що відповідач ОСОБА_5 отримав від покупця ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 131263,20 грн. за проданий ним автомобіль, належний позивачці ОСОБА_1 , та в силу вимог п.3 ч.1 ст.1006 ЦК України був повинен негайно передати останній зазначені грошові кошти.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 01.01.2020 року по справі № 313/558/17.

Як вже згадано вище, жодних належних та допустимих доказів щодо передачі позивачці ОСОБА_1 будь-якої суми грошових коштів за проданий автомобіль, в розпорядження суду не надано.

При цьому суд не може прийняти до уваги пояснення третьої особи ОСОБА_4 та показання свідка ОСОБА_8 , які пояснили, що бачили, як відповідач ОСОБА_5 передавав грошові кошти родині ОСОБА_7 (які на той час були подружжям) за вказаний автомобіль ще при видачі довіреності, адже ч.2 ст.78 ЦПК України встановлює вимоги щодо достовірності доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Факт передачі грошових коштів не може бути доведений за допомогою пояснень сторони і показань свідка. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 року по справі № 143/280/17.

Як передбачено п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК)

До того ж, під час допиту як свідка, ОСОБА_8 продемонструвала явну неприязнь до позивачки ОСОБА_1 , заявивши, що остання перекручує обставини відчуження згаданого автомобіля та намагається збагатитися у незаконний спосіб.

Також не може взяти до уваги суд й копію вищезгаданої розписки від 28.12.2016 року, наданої третьою особою ОСОБА_4 , відповідно до якої останній «…надає згоду на продаж автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , придбаного у шлюбі з ОСОБА_1 та зареєстрованого на її ім`я, автомобіль проданий шляхом видачу довіреності, розрахунок проведений у повному обсязі, претензій не маємо», оскільки її оригіналу суду надано не було, а сторона позивача ставила під сумнів факт її складення саме 28.12.2016 року, та мала намір спростувати це експертним шляхом. Від призначення відповідної експертизи сторони відмовилися саме через відсутність оригіналу цієї розписки. Крім того, навіть якщо припустити, що така розписка дійсно складалася свого часу третьою особою ОСОБА_4 , то навіть з її змісту випливає, що позивачка ОСОБА_1 цю розписку не підписувала, та вона не свідчить про те, що остання отримала будь-які грошові кошти від відповідача ОСОБА_5 за вказаний автомобіль.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_1 грошових коштів за проданий ним вищезгаданий автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, визначаючись із розміром суми грошових коштів, які мають бути стягнуті з відповідача ОСОБА_5 на користь позивачки ОСОБА_1 , суд не може погодитися із доводами позивачки про те, що така сума має дорівнювати середньоринковій вартості автомобіля такої ж марки та року випуску, як був проданий, а саме - 225681,23 грн., визначеній у Висновку №8692 експертного дослідження автотоварознавця, що було проведено на замовлення позивачки, оскільки за умовами вищезгаданої довіреності позивачка ОСОБА_1 уповноважила відповідача ОСОБА_5 укладати договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, визначати ціну та інші умови договору на свій розсуд. Виходячи з цього, суд доходить до висновку, що середньоринкова вартість автомобіля такої ж марки та року випуску, як був проданий, в даному випадку не має значення.

З іншого боку, не можна оминути увагою й той факт, що, як згадано вище, зазначений автомобіль було придбано подружжям ОСОБА_7 в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі.

Водночас, стаття 63 СК України, розвиваючи закріплений в Конституції України базовий принцип сімейних відносин - рівність прав подружжя, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо). Тобто кожна річ, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, законодавець презумує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у свій постанові від 24.05.2017 року по справі №6-843цс17 та Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17-ц.

Отже, незважаючи на те, що згаданий автомобіль документально було оформлено на позивачку ОСОБА_1 , він має усі ознаки спільного майна подружжя ОСОБА_7 , адже жодних доказів, якими б цей висновок спростовувався, в розпорядження суду не надано.

Також не надано суду доказів й того, що частину зазначеного автомобіля, або її вартість, належна третій особі ОСОБА_4 в порядку поділу майна було присуджено позивачці ОСОБА_1 .

За таких умов, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та на користь позивачки ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_5 має бути стягнуто від ціни зазначеного автомобіля, за яку цей автомобіль було продано останнім ОСОБА_6 - 65631,60 грн.

Доходячи до зазначених висновків, суд звертає увагу на те, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Водночас, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 237-239, 244, 316, 317, 319, 321, 1003, 1006 ЦК України, ст.ст.60, 63, 68, 69, 71 СК України, ст.ст. ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 65631,60 грн. (шістдесят п`ять тисяч шістсот тридцять одну гривню 60 копійок) в рахунок грошової компенсації вартості автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску кузов (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев