Справа № 932/2695/21
Провадження № 2/932/730/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності за законом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою суду від 01.04.2021 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

Ухвалою від 07.05.2021 року суддею відкрито загальне позовне провадження у справі та визначено про проведення підготовчого засідання.

16.07.2021 року до суду надійшов від Дніпровської міської ради Відзив на позовну заяву, в якій представник просив відмовити у задоволенні позову.

23.09.2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту та визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнення, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 є матір`ю його батька ОСОБА_3 та його рідною бабусею. Приблизно наприкінці серпня 2001 року його бабуся ОСОБА_2 (на той час їй вже виповнилося майже 70 років), у зв`язку з віком та станом здоров`я з метою постійного стороннього догляду за нею, попросила його проживати разом з нею за адресою буд. АДРЕСА_1 . Він постійно проживав зі спадкодавцем, здійснював необхідний догляд та піклування, лікування, вели спільне господарство та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, після смерті бабусі він займався організацією її поховання. 02.07.2010р. ОСОБА_2 подарувала йому, своєму онуку, свій будинок відповідно до Договору дарування та оформила Заповіт на його ім`я щодо належної їй земельної ділянки під будинком. З 2010р. він є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому постійно проживав разом зі спадкодавцем. Таким чином, починаючи з серпня 2001 року і на час відкриття спадщини він постійно мешкав за адресою у буд. АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується Актом про проживання осіб в домоволодінні від 19.03.2021р., посвідченим підписами сусідів. 02.07.2010 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 1-4118, зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 16525381. 02.07.2010р. при укладенні Договору дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 в тож же час склала Заповіт, згідно з яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_1 , вона заповідала позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, Куликовим С.В., та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 1-4120 (копія додана до матеріалів справи). Майно зазначене в заповіті, а саме земельна ділянка, площею 0.0292 Га, що розташована АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року за № 422/61, та надавалася для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вказує про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , що видане відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (копію долучено до матеріалів справи).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки, площею 0.0292 га, що розташована АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року за № 422/61, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В обумовлений Законом України шестимісячний строк на прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як вважав, що постійне спільне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вже дає йому, як спадкоємцю після смерті спадкодавця, право на спадщину. З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 він звернувся с заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю. М. 19.03.2021 року він - позивач отримав Повідомлення від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., згідно якого йому було запропоновано звернутися до суду з заявою для встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку з тим, що він не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Таким чином, він постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою з 2001 року і на час відкриття спадщини, а з 02.07.2010р. став власником будинку, в якому проживав разом зі спадкодавцем, тому є таким, що фактично прийняв спадщину. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою буд. АДРЕСА_1 потрібно йому для оформлення спадщини. Встановити факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 за вказаною адресою на час відкриття спадщини в іншому порядку, ніж в судовому, він не має можливості, що і стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Позивач також зазначає, що в зв`язку з укладенням між ним та ОСОБА_2 договору дарування 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст. 377 ЦК України та фактично відбувся перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який закріплений у загальному вигляді в законі. Тобто, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). Таким чином, оскільки він позбавлений можливості захистити своє право власності в іншому порядку, окрім судового, тому змушений звернутися до суду з даним позовом про встановлення факту та визнання права власності.

Посилаючись на зазначене, позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 0.0292 га, кадастровий номер :02:013:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою від 08.12.2022 року закрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові з урахуванням уточнення.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданому суду клопотанні представник відповідача просив розглянути справу у його відсутності та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі матеріалів, що знаходяться у справі.

Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є матір`ю батька позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

Приблизно наприкінці серпня 2001 року ОСОБА_2 , якій на той час вже виповнилося майже 70 років, у зв`язку з віком та станом здоров`я з метою постійного стороннього догляду за нею, попросила свого онука ОСОБА_1 проживати разом з нею за адресою буд. АДРЕСА_1 .

З цього часу ОСОБА_1 , який мав реєстрацію за адресою АДРЕСА_2 , постійно проживав з бабусею - ОСОБА_2 , здійснював необхідний догляд та піклування нею, забезпечував лікування, вони вели спільне господарство та побут, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, після смерті бабусі він займався організацією її поховання.

02.07.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 55/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 1-4118, зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 16525381, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2010 року № 26872923.

02.07.2010р. ОСОБА_2 склала Заповіт, згідно з яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_1 , вона заповідала позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, Куликовим С.В., та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 1-4120.

Вбачається, що вищевказана земельна ділянка, площею 0.0292 га, що розташована АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року за № 422/61, та надавалася для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 08.08.2012 року відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки, площею 0.0292 га, що розташована АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 06.10.2010 року за № 422/61, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Встановлено, що у встановлений Законом України шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як вважав, що постійне спільне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вже дає йому, як спадкоємцю після смерті спадкодавця, право на спадщину.

З метою отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач 18.03.2021 року звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю. М.

19.03.2021 року позивач отримав Повідомлення від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М., згідно якого йому було запропоновано звернутися до суду з заявою для встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку з тим, що він не був зареєстрований зі спадкодавцем на час смерті за однією адресою.

Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.09.2021 року, наданої на ухвалу суду Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, інформація про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , в спадковому реєстрі відсутня.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується Актом про проживання осіб в домоволодінні від 19.03.2021р., поясненнями в судовому засіданні свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона знайома з позивачем більше тридцяти років, їй відомо, що він з літа 2001 року опікався за своєю бабусею ОСОБА_2 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 , доглядав за будинком по вказаній адресі, купував їй ліки, продукти, організував її лікування та здійснення операції, прибирав як у будинку так і у дворі цього будинку, проживав у вказаному будинку з бабусею по день її смерті, після смерті поховав її, вони жили однією сім`єю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_2 з 1988 року, позивач є другом її дітей. З кінця літа 2001 року по день смерті бабусі ОСОБА_2 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 , позивач проживав однією сім`єю з бабусею для здійснення за нею догляду, він забезпечував лікування бабусі, возив до лікарні, купував їй ліки, продукти, доглядав за будинком та двором, вони до них їздили у гості, після смерті поховав бабусю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що мати позивача працювала і лікарні з його дружиною, йому відомо, що позивач з 2001 року проживав разом з бабусею однією сім`єю за адресою буд. АДРЕСА_1 .

Крім того, вказаний факт підтверджується медичною документацією про стан здоров`я ОСОБА_2 , зокрема, угодою між анестезіологом та ОСОБА_2 на проведення операції, в якій в якості опікуна (близького родича) зазначено ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою буд. АДРЕСА_1 позивачу необхідно для оформлення спадщини, оскільки встановити даний факт в іншому порядку, ніж в судовому, він не має можливості.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовн вимоги позивача про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до змісту ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, площею 0,0292 га, кадастровий номер :02:013:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1816,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, площею 0,0292 га, кадастровий номер :02:013:0026, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 1816,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева