ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8548/23 Справа № 229/511/23 Суддя у 1-й інстанції - Лапченко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 229/511/23 за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про визнання наказу про припинення трудового договору незаконним та поновлення на роботі, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року, ухваленого у складі судді Лапченко О.М.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури, в обґрунтування якого зазначив, що з 19 вересня 1985 року він був прийнятий на посаду викладача в Артемівський технікум залізничного транспорту. З жовтня 2012 року, у зв`язку зі змінами у штатному розкладі, відповідно з Класифікатором професій ДК 003:2010 змінено посаду на завідувач відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті».

28 грудня 2022 року на адресу позивача за місцем тимчасової реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи в м. Києві, йому надійшов рекомендований лист від Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури, де був наказ від 20 грудня 2022 року № 45к «Про припинення трудового договору», в резолютивній частині якого вказано, що його з 26 грудня 2022 року звільнено з посади завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті» у зв`язку з відсутністю працівника та інформації про причини такої відсутності з 03.01.2022 року, понад одинадцять місяців, а підставою для звільнення стала відсутність працівника та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль за ст. 36 п.8-3 Кодексу законів про працю України. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ передбачає нові підстави для звільнення. Серед них - звільнення працівника, з яким немає зв`язку більше ніж чотири місяці. Проте, щоб звільнення за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП було правомірним, має виконуватися одночасно дві умови: працівника немає на робочому місці понад 4 місяці поспіль та у роботодавця відсутня інформація про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль. Проте, відповідачем доказів, які підтверджували б відсутність позивача, а саме: акти про відсутність на роботі з нез`ясованих причин, доповідні про те, що працівнику телефонували, писали, відвідували вдома не додано. Крім того, відповідач в оскаржуваному наказі не уточнив щодо відсутності позивача на роботі за якою адресою: в місті Бахмут чи місті Дніпро, куди був переведений Бахмутський коледж транспортної інфраструктури ще в квітні місяці 2022 року. Після його від`їзду з міста Бахмут та постановки на облік як внутрішньо переміщеної особи, про що свідчить довідка від 12.09.2022 року № 3004-, яку він направив на адресу відповідача. Також вважає, якщо він як працівник виїхав і не може працювати дистанційно, але виходить з роботодавцем на зв`язок, звільнити його у зв`язку з відсутністю на роботі понад чотири місяці немає підстав. Відповідачем було видано наказ влітку 2021 року про відсторонення позивача від роботи, з якого не зрозуміло з яких підстав та причин звільнено позивача. Оспорюваний наказ № 45к від 20.12.2022 року про його звільнення він отримав за підписом виконуючого обов`язки директора закладу фахової передвищої освіти. Але він там не був працевлаштований та не має відношення до цього навчального закладу. Таким чином вважає, що даний наказ підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд, визнати незаконним наказ Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури від 20 грудня 2022 року № 45к «Про припинення трудового договору» та поновити його на посаді завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматичних систем керування рухом на залізничному транспорті» Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 27 грудня 2022 року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що він до 07 вересня 2022 року відкрито та безвиїзно мешкав за адресою своєї реєстрації, тобто в квартирі АДРЕСА_1 . Неодноразово, включно до вересня місяця 2022 року, отримував у відповідача гуманітарну допомогу про що розписувався в реєстраційному листі. Після його від`їзду та постановки на облік, як внутрішньопереміщеної особи, про що свідчить довідка від 12.09.2022 року №3004-, він надіслав до відділу кадрів копії вказаної довідки, де вказується Інформація про адресу тимчасового мешкання. Вважає, що якщо він виходить з роботодавцем на зв`язок, звільнити його у зв`язку з відсутністю на роботі понад чотири місяці відповідач не має підстав.

Про причину відсутності позивача на роботі відповідачу було відомо, так як відповідач сам видав наказ ще 01.07.2021 року про відсторонення його від роботи на підставі ухвали від 12.06.2021 року Артемівського міськрайонного суду по справі №219/6044/21. Таким чином відповідач був обізнаний про причини відсутності позивача на робочому місці.

Для звільнення працівника за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України важливо, щоб одночасно виконувалися дві умови, а саме: працівника немає на робочому місці понад 4 місяці поспіль та у роботодавця відсутня інформація про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль. Роботодавець мав всю інформацію щодо відсутності позивача на роботі, а також про причини такої відсутності. Вважає, що видання спірного наказу №45к від 20.12.2022р. «Про припинення трудового договору» є безпідставним так як відсутній сам факт, що надавав би право на застосування такої норми КЗпП України для розірвання трудового договору.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що особисто позивач не повідомив відповідача про місце свого знаходження, як і не повідомив роботодавця про причини своєї відсутності, сам особисто на зв`язок з роботодавцем не виходив, що не спростовано представником позивача. В судовому засіданні представник позивача вказав, що дійсно довідку внутрішньо переміщеної особи було надіслано за допомогою месенджеру Viber з номеру телефону дружини, що також працює у відповідача Відтак, у роботодавця була відсутня інформація про причини відсутності позивача на роботі. Інші доводи апеляційної скарги дублюють обставини, викладені у позовній заяві та вже були всебічно та об`єктивно розглянуті судом першої інстанції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Бахмутського коледжу транспортної інфрастуркутри заперечував проти доводів викладених в апеляційній скаргі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював у Бахмутському коледжі транспортної інфраструктури на посаді завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті».

10.06.2021 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст.208 КПК України у зв`язку з підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2021 року ОСОБА_1 відсторонено від посади завідувача відділенням автоматики Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури. Строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади був продовжений судом.

На виконання ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2021 року у справі №219/6044/21, наказом в.о. директора Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури Зінченка М. №25к від 01.07.2021 року у зв`язку з підозрою ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, його було відсторонено від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури строком на 2 місяці до 10 серпня 2021 року (а.с.66).

Наказом в.о. директора Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури Зінченка М. №50к від 29.11.2021 року внесено зміни до Наказу від 01.07.2021 року №25к «Про відсторонення від посади завідувача відділенням ОСОБА_1 » та викладено пункт перший в такій редакції: відсторонити ОСОБА_1 від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 11 червня 2021 року до 31 грудня 2021 року включно (а.с.65).

Відповідачем було створено тимчасову комісію з проведення розслідування у відношенні ОСОБА_1 , якою останнього неодноразово було запрошено для надання пояснень з приводу обставин, які слугували підставою для проведення вказаного службового розслідування (а.с.56-58).

На адресу за місцем реєстрації ОСОБА_1 комісією неодноразово (24.09.2021, 27.09.2021, 30.09.2021) направлялись відповідні документи щодо проведення службового розслідування (а.с.61-63).

23.10.2021 року тимчасовою комісією з проведення службового розслідування було доручено ОСОБА_2 , юрисконсульту Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури, члену тимчасової комісії з проведення розслідування у відношенні ОСОБА_1 надіслати кур`єрською доставкою «Нова Пошта» повідомлення про надання пояснень ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.55).

Згідно доповідної записки члена вказаної комісії ОСОБА_2 від 01.10.2021 року диспетчер кур`єрської доставки «Нова Пошта» засобами телефонного зв`язку повідомив, що ОСОБА_1 відмовляється від отримання документів, зазначаючи, що вони йому не потрібні (а.с.60).

Згідно довідки з Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 04.10.2021 року, в медичних інформаційних системах ЕМСіМЕД та eHealth відсутня інформація про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався за отриманням медичної допомоги до закладу в період з 28.08.2021 року по 04.10.2021 року (а.с.64).

Згідно доповідної записки члена комісії ОСОБА_2 від 20.10.2021 року, він повідомив, що ОСОБА_1 відсутній на роботі з 10 червня, тобто з моменту затримання. На зв`язок ОСОБА_1 не виходить, на кореспонденцію не відповідає. Його дружина, ОСОБА_3 , викладач коледжу, інформацію щодо можливих засобів зв`язку з ОСОБА_1 не надає. Адміністрації коледжу також невідомі засоби зв`язку з ОСОБА_1 . У зв`язку з чим на теперішній час виконати протокольне рішення тимчасової комісії з проведення службового розслідування не вбачається можливим (а.с.54).

Наказом № 45к від 20.12.2022 року про припинення трудового договору, виданим в.о. директора закладу фахової передвищої освіти Зінченка М., ОСОБА_1 , завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті», звільнено з 26.12.2022 року. Причина звільнення - відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності з 03.01.2022 року понад 11 місяців. Підстави звільнення - відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль за ст.36 п.8-3 КЗпП України (а.с.6).

20.12.2022 року відповідачем на адресу позивача, зазначену у довідці від 12.09.2022 року №3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.5), було надіслано лист з інформацією про звільнення з роботи, до якого додано копію відповідного наказу про звільнення та надано рекомендації щодо отримання трудової книжки (а.с.7).

21.12.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла власноруч написана заява, згідно якої він просив звільнити його з посади завідувача відділення за згодою сторін з 26.12.2022 року (а.с.69).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 більше 4-х місяців на робочому місці не з`являвся, не повідомляв відповідача про причини своєї відсутності, особисто на зв`язок не виходив, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав для припинення дії трудового договору за ініціативою роботодавця, а саме: фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці поспіль; відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд. Дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 не суперечать вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022 року.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком та зазначає наступне.

У відповідності до частини першоїстатті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави припинення трудового договору містяться у статті 36 КЗпП України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Наступними Указами Президента України строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено та діє на час розгляду справи.

Відповідно до ст.1 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу» , «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону №2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

19 липня 2022 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022 року, частину 1 статті 36 КЗпП України було доповнено пунктами 8-1, 8-2 і 8-3.

Згідно з п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль.

Для припинення дії трудового договору за даною нормою мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому, не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Як вбачається з матеріалів справи на виконання ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2021 року у справі №219/6044/21, наказом в.о. директора Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури Зінченка М. від 01.07.2021 року №25к, у зв`язку з підозрою завідувача відділенням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, його було відсторонено від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури строком на 2 місяці до 10 серпня 2021 року (а.с.66).

За інформацією зазначеною у доповідній записці члена комісії ОСОБА_2 від 20.10.2021 року, ОСОБА_1 відсутній на роботі з 10 червня, тобто з моменту затримання. На зв`язок ОСОБА_1 не виходить, на кореспонденцію не відповідає. Його дружина, ОСОБА_3 , викладач коледжу, інформацію щодо можливих засобів зв`язку з ОСОБА_1 не надає. Адміністрації коледжу також невідомі засоби зв`язку з ОСОБА_1 . У зв`язку з чим на теперішній час виконати протокольне рішення тимчасової комісії з проведення службового розслідування не вбачається можливим (а.с.54).

23.10.2021 року тимчасовою комісією з проведення службового розслідування було доручено ОСОБА_2 , юрисконсульту Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури, члену тимчасової комісії з проведення розслідування у відношенні ОСОБА_1 , надіслати кур`єрською доставкою «Нова Пошта» повідомлення про надання пояснень ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.55).

На адресу за місцем реєстрації ОСОБА_1 комісією неодноразово (24.09.2021, 27.09.2021, 30.09.2021) направлялись відповідні документи щодо проведення службового розслідування (а.с.61-63).

Наказом в.о. директора Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури Зінченка М. №50к від 29.11.2021 року було внесено зміни до Наказу від 01.07.2021 року №25к «Про відсторонення від посади завідувача відділенням ОСОБА_1 » та викладено пункт перший в наступній редакції: «відсторонити ОСОБА_1 від посади завідувача відділенням Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 11 червня 2021 року до 31 грудня 2021 року включно» (а.с.65).

Тобто, керівництво відповідача, видаючи наказ про відсторонення від посади завідувача відділенням ОСОБА_1 та подовжуючи строк його відсторонення, було обізнано про кримінальне провадження відносно позивача ОСОБА_1 ..

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2022 року ОСОБА_1 продовжено строк відсторонення від посади завідувача відділенням автоматики Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури до 17 квітня 2022 року включно.

Таким чином, починаючи з 01.07.2021 року по 17 квітня 2022 року у відповідача була достовірна інформація про причини відсутності ОСОБА_1 на роботі і підстави такої відсутності відсторонення за рішенням суду.

Наказом №45к від 20.12.2022 року виданим в.о. директора закладу фахової передвищої освіти Зінченко М., про припинення трудового договору, ОСОБА_1 , завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті», звільнено з 26.12.2022 року. Причина звільнення - відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності з 03.01.2022 року понад 11 місяців.

Підставою звільнення ОСОБА_1 зазначено відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад 4 місяці поспіль за ст.36 п.8-3 КЗпП України (а.с.6).

Враховуючи наведене, встановлені обставини та час набрання чинності змінами до ст.36 КЗпП України, для правильного вирішення даного спору, слід виходити з наявності підстав звільнення позивача за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП, починаючи облік чотиримісячного строку від дня, коли Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року набрав чинності, тобто з 19 липня 2022 року, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 Конституції України).

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено вище, для припинення дії трудового договору за п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України, мають бути одночасно дотримані дві обов`язкові умови: 1) фактична відсутність працівника на робочому місці понад 4 місяці підряд; 2) відсутність інформації у роботодавця про причини такої відсутності понад 4 місяці підряд (при цьому, не має значення поважність чи неповажність причин такої відсутності).

Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо з`ясування причин відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці саме в період з 20.07.2022 року до 26 грудня 2022 року, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року. При наявності даних щодо кримінального провадження у відношенні позивача та періодичного продовження судом (в межах розслідування кримінальної справи) строку відсторонення його від посади, роботодавцем не здійснювались запити до органу розслідування після 31.12.2021р. з цього питання, як і не здійснювалось інших заходів отримати інформацію, яка дозволяла б звільнити ОСОБА_1 з додержанням вимог п.8-3 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Надані представником відповідача доповідні записки та акти, що містяться в матеріалах справи, свідчать про намагання відповідача отримати таку інформацію в період з жовтня по грудень 2021 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року (а.с.54-68).

Щодо відсутності інформації про причини відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, як зазначає представник відповідача у своєму відзиві на апеляційну скаргу, довідку від 12.09.2022 року по взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , передала дружина, яка працює у відповідача.

За таких обставин, не можна вважати, що у роботодавця - Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури була відсутня інформація про причини відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці понад 4 місяці підряд.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Отже, при звільненні ОСОБА_1 не було дотримано умов, передбачених п. 8-3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, і таке звільнення є незаконним. Тому колегія суддів приходить до висновку, що наказ № 45к від 20.12.2022 року виданий в.о. директора закладу фахової передвищої освіти Зінченко М., про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , був виданий без законних на те підстав та підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про визнання наказу про припинення трудового договору незаконним та поновлення на роботі задовольнити.

Визнати наказ Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури від 20 грудня 2022 року №45к «Про припинення трудового договору» незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті» Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 27 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв