________________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 947/7615/23
Провадження № 2/947/1748/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря Грабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики в розмірі 42512,3 доларів США, що складається з заборгованості з основної суми боргу в розмірі 14000 доларів США, заборгованості зі сплати процентів в розмірі 28514,3 доларів США,посилаючись на те, що 23 червня 2007 року позивачка передала відповідачу суму грошей у розмірі 20000 доларів США, яку останній повернув частково в розмірі 6000 доларів США, залишок ОСОБА_2 відмовляється повернути у добровільному порядку, в зв`язку з чим з посиланням на ст.1046,1048,1049,1050 ЦК України ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат Коновалов Д.Ю. до судового засідання надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, в якій також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання не сповістив, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 23 червня 2007 року ОСОБА_2 згідно договору від 23.06.2007 п.2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 доларів США, у розписці зазначено, що кошти зобов`язався повернути у відповідності до п.5 даного договору.

Проте відповідач свої зобов`язання по розписці виконав частково в розмірі 6000 доларів США, що підтверджується розписками від 04.03.2010 та 12.08.2013.

19.12.2022 ОСОБА_1 письмово звернулась до відповідача щодо повернення боргу, однак на даний час ОСОБА_2 борг не повернув.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У разі, якщо позика правомірно надана в іноземній валюті і позичальник (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивачем до суду надано оригінал розписки від 23.06.2007 де зазначено: «1 розписка (замість написана повторна 05.07.08» та в якій є посилання саме на договір від 23.06.2007, який позивачем не був наданий до суду.

Тобто на даний час позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законних підстав для нарахування процентів в розмірі 28514,3 доларів США.

Згідно зі ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення заборгованості з основної суми боргу в розмірі 14000 доларів США.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) заборгованість з основної суми боргу в розмірі 14000 доларів США, в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Огренич І. В.