РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 565/1199/23

Провадження № 22-ц/4815/1228/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Акціонернетовариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2023 року у складі судді Зейкана І. Ю., ухвалене в смт. Зарчне Рівненської області о 09 годині 45 хвилини, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 25.11.2009, і цього ж дня ним підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Банком на підставі договору відкрито картковий рахунок та відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000,00 грн. Позивач, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання з погашення кредиту за договором належним чином не виконав. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 20.06.2023 утворилася заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 39 030,58 грн., яка складається із заборгованості за кредитом. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 25.11.2009 в сумі 39 030,58 грн, яка складається із заборгованості за кредитом.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що Банком не доведено у встановленому законом порядку належними і достатніми доказами заявлених позовних вимог, внаслідок чого суд в межах наявних матеріалів був позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за кредитним договором та розрахувати всі види платежів позичальника.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує позицію суду про недоведеність позовних вимог Банком та пояснює, що на відповідач звернувся до Банку з метою отримання коштів, у зв`язку з чим підписав заяву від 25.05.2009 року, з якої чітко вбачається розмір відсоткової ставки за користування кредитом 30 % річних, яку особисто підписав. Додає, що на підставі цієї заяви відповідачу 25.11.2009 р. відкрито кредитну картку № НОМЕР_1 та 03.12.2009р. встановлено початковий кредитний ліміт 7 000,00 гри., який в подальшому було збільшено, що підтверджується випискою по картрахунку. Наголошує, що відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка Банком подана до суду разом із позовною заявою, проте суд на зазначений доказ уваги не звернув, натомість цілком безпідставно вважаючи стягнення заборгованості за процентами необґрунтованим, оскільки вони нібито не встановлені умовами договору. Зазначає, що при цьому судом в оскаржуваному рішенні не наведено жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно). Вважає, що суд здійснив неправомірне порівняння суми заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з сумою коштів, внесених відповідачем на рахунок за час користування ним, оскільки ці суми мають різні складові та порядок їх обчислення. Покликається на судову практику Верховного Суду в аналогічних справах, де судом визнано безпідставним відмову у стягненні відсотків за користування кредитом. З наведених підстав просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, шляхом видачі платіжної картки кредитка «Універсальна», що підтверджується копією заяви відповідача від 25.11.2009 року та копією довідки про умови кредитування з використання кредитки Універсальна Gold від 25.11.2009 року.

У заяві від 25.11.2009 зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Угода складається із Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 у Анкеті-заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н 25.11.2009 року станом на 20.06.2023 року в розмірі у розмірі 39 030,58 грн., які є заборгованістю за кредитом.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив, зокрема, і з того, що позивач не довів наявності заборгованості за кредитом на умовах сплати відсотків.

Відповідно до положень ч. 1. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 25.05.2009 року, у якій чітко зазначено розмір відсоткової ставки за користування кредитом 30 % річних.

Позивач особисто підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено: тип кредитної лінії поновлювана; базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5 % на міс); розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 500 грн. +5% від суми позову; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо, тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, доведено, шо відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення за наданим кредитом.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює заборону надання безпроцентних кредитів, за винятком передбачених законом випадків, які у цьому спорі відсутні.

Відмовляючи Банку у стягненні боргу з відповідача, суд вважав, що заборгованість за договором у нього відсутня, оскільки сума внесених на погашення коштів перевищує суму фактично використаних коштів. Однак такий висновок суду першої інстанції не відповідає умовам договору та вимогам ст.ст. 534 та 1048 ЦК України.

Відповідач не звільнявся віл обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом за статтею 1048 ПК України.

Статтею 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Як вбачається із позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за фактично отриманими коштами у розмірі 39 030,58 грн. (заборгованість за тілом кредиту). Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену заявою від 25.11.2009р. та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами.

Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції про зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Наведені обставини свідчать про те, що розмір заборгованості, заявлений в цьому позові Банком, належним чином обґрунтований та підтверджений.

Верховний Суд в постанові від 23.01.2018 року по справі № № 755/7704/15-ц зазначив, що визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 753/10779/16-ц: «...Колегія суддів зазначає також, що якщо особа, підтверджує підписання цього договору або схвалює даний правочин своїми наступними діями, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання такого договору неукладеним або недійсним. Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Отже, суди дійшли передчасних висновків про відмову в задоволенні позову»

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №205/2825/18, а також у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 588/62/18: «...Судами встановлено, що у анкеті-заяві ОСОБА 2 від 24 червня 2014 року процентна ставка не зазначена... Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ...Таким чином, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України.»

З огляду на наведене, місцевий суд не мав правових підстав для відмови у стягненні відсотків за кредитом повністю, адже в такому разі застосуванню підлягає ст. 1048 ІІК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № N 265/6582/16-ц від 4 вересня 2019 року: «...44. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 21 жовтня 2020 року по справі № 331/4560/19: "... висновки апеляційного суду про те, що позивач не посилався на норму статті 1048 ІІК України для стягнення відсотків за кредитним договором, є безпідставними, так як згідно з принципом «jura novit curia» суд знає право, оскільки саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на ці о норму права не посилається.»

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22 липня 2020 року по справі № 189/2109/18: «...суди повинні були з урахуванням вишевикладеного та розрахунку боргу наданого позивачем провести власний розрахунок боргу... Таким чином, відмовивши у задоволенні позовних вимог повністю за наявними в матеріалах справи доказами заборгованості відповідача суди не вирішили спір по суті.»

Висновки суду щодо погашення заборгованості за кредитом суперечать як умовам договору, так і ст.ст. 534, 1048 ЦК України, адже факт погашення заборгованості за процентами не доводився відповідачем та не встановлювався судом, відповідно, факт погашення заборгованості встановлено передчасно.

Окрім цього відповідачем не доведено факт належного виконання умов кредитного договору, зокрема, щодо сплати процентів (ні погашення процентів за ставкою у договорі, ні за ставкою, встановленою ст. 1048 ЦК України) та повернення в повному обсязі суми отриманих кредитних коштів, а отже, відмова у задоволенні позову є передчасною.

Аналогічні висновки викладені у постанові від 26.11.2020 року по справі №691/231/20: «Суд першої інстанції наведеного в повній мірі не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову повністю у зв`язку з тіш, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА-1 внесла більші кошти, ніж фактично отримана. Так, за період з 24 грудня 2015 року по 11 вересня 2019 року ОСОБА-1 всього було витрачено 48602.66 грн. кредитних коштів, а за вказаний період повернуто банку 55124,08 грн., тобто фактично повернуті відповідачем кредитні кошти становиш па 6521, 42 грн. більше ніж нею витрачені. Проте суд не врахував положення ст. 534 11К України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Зазначеного вище суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, шо фактично витрачені відповідачем кредитні кошти були повністю повернуті банку у добровільному порядку.».

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень частини першої-четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оцінюючи встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами матеріального права, що їх регулюють, апеляційний доходить висновку, що відповідач ОСОБА_1 прийняв та погодився із умовами кредитного договору, у тому числі і щодо сплати відсотків. Паспорт споживчого кредиту, який містить відсоткові ставки як за користування кредитом при одноразовому користуванні лімітом, так і реальну річну процентну ставку при користуванні лімітом поза межами пільгового період, а також порядок і строки повернення кредиту (а.с.22-22 зворот), підписаний відповідачем ОСОБА_1 30.09.2021 року (а.с. 23 зворот), що є беззаперечним підтвердженням ознайомлення останнього з умовами та правилами споживчого кредитування. Розмір заявленої Банком заборгованості не спростований відповідачем належними, достатніми й достовірними доказами, а тому підлягає до стягнення на користь Банку в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк»» було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. згідно платіжного доручення від 28.06.2023р. (а.с. 43), а за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 4 026,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 03.10.2023 року.. Вказані суми, які в сукупності становлять 6 710,00 грн., підлягають стягненню на користь Банку з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2023 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.11.2009 року у сумі 39 030 (тридцять дев`ять тисяч тридцять) гривень 58 копійок.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.