КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Жук М.В.
Апеляційне провадження №22-ц/824/6648/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколовї В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» в особі уповноваженої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ОСОБА_2 про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «Глобус», третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим.

В обґрунтування позову зазначає, що 22 березня 2017 року ним укладено з АТ «КБ «Глобус» договір поруки № 01ФУА/12-П за умовами якого він поручився за виконання ОСОБА_2 зобов`язань перед банком за кредитним договором № 01ФУА/12 від 22 березня 2017 року.

Як зазначає позивач, АТ КБ «Глобус» не звернулося за виконанням зобов`язання до нього протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а саме з дати прострочення основного платежу, тому позивач вважає ,що зобов`язання за договором поруки є припиненими.

У прохальній частині позову просить суд

- визнати договір поруки №01ФУА/12-П від 22 березня 2017 року припиненим, стягнути судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати в повному обсязі. У скарзі зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано норми законодавства. Так враховуючи, що правовідносини виникли у березні 2017 року, то до даних правовідносин не можуть застосуватися норми ст. 559 ЦК України в редакції Закону № 2478-У111 від 03 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України представник відповідача повідомлений про день та час розгляду справи на 25 травня 2023 року . Заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило. Представник апелянта приймав участь у розгляді справи в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особи, які приймають участь у справі, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, доказів поважності своєї неявки відповідач та його представник суду не надали, тому колегія суддів вважає , що неявка відповідача та його представника не може бути визнана судом поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив із того, що до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем слід застосувати положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-У111 від 03 липня 2018 року, при цьому встановив, що відповідач пред`явив до позивача позов протягом строку ,що не перевищує трьох років, а тому порука не припинилась, оскільки вказаним Законом визначено, що порука припиняється, якщо кредитор не звернеться з вимогою до поручителя протягом трьох років з дня настання стоку (терміну) виконання основного зобов`язання.

Апеляційний суд з такими висновками суду не погоджується, з огляду на таке .

Так суд встановив, що між ПАТ «КБ «Глобус» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) 22 березня 2017 року укладено кредитний договір № 01ФУА/12. Відповідно до п. 1.1 договору банк надав позичальнику кредит в грошовій формі у сумі 504 673 , 05 грн строком на 84 місяці з кінцевою датою повернення кредиту 21 березня 2024 року включно на придбання нового автомобіля з процентною ставкою у 19 процентів річних, а позичальник, відповідно до п. 1.2 договору зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком погашення кредитної заборгованості, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв`язку із укладенням цього договору (а.с. 5-13).

Додатком № 1 до кредитного договору № 01ФУА/12 від 22 березня 2017 року визначено графік погашення ОСОБА_2 кредитної заборгованості (а.с. 75).

Між ПАТ «КБ «Глобус» та ОСОБА_1 22 березня 2017 року укладено договір поруки № 01ФУА/12-П. Відповідно до п 1.1 договору ОСОБА_1 в порядку та на умовах, визначених цим договором поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 01ФУА/12 від 22 березня 2017 року, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язана в строк до 21 березня 2024 року повернути кредиторові кредит у сумі 504 673,05 грн, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 19 процентів річних, а також сплатити штрафні санкції та інші платежі у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Згідно змісту п. 5.1. цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 21 березня 2024 року (а.с. 14-17, 75).

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 22 березня 2017 року по 31 серпня 2020 року погашення кредитної заборгованості здійснювалось не регулярно, зокрема, з квітня 2020 року має місце перенесення прострочених платежів за кредитним договором № 01ФУА/12 від 22 березня 2017 року (а.с. 59-74).

За інформацією з ЄРСР, що перебуває у відкритому доступі в мережі Інтернет, в провадженні Дарницького районного суду міста Києва з 02 серпня 2021 року перебуває цивільна справа за позовом АТ «КБ «Глобус» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 76).

Згідно ст. 559 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

За загальним правилом порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Вказаний Закон введено в дію 04 лютого 2019 року , отже був чинним на час розгляду справи в суді першої інстанції .

Разом з тим , відповідно до п.2 розділу 11 « Прикінцеві та перехідні положення» вказаний Закон застосовується до правовідносин , що виникли після введення його в дію , а також до відносин що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4 ст. 36 Закону України « Про іпотеку» ,що застосовуються виключено до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону .

У ст. 58 Конституції України визначено,що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи , про що зазначено і у Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року ( справа № 1-7/99)

Враховуючи зміни у ч. 4 ст. 559 ЦК України, слідує ,що якщо строк припинення поруки не встановлено в договорі, кредитор має право стягнути з поручителя борг протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а не шести місяців, як було раніше. Підхід щодо обрахунку строку чинності поруки за кожною частиною зобов`язання окремо залишився незмінним.

Разом з тим , встановлюючи загальний розмір відповідальності поручителя за окремими щомісячними платежами, суд не може застосовувати трирічний строк поруки до окремих платежів, за якими порука припинилась виходячи із шестимісячного строку.

У ч. 1 згаданої статті тепер передбачено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди поручителя останній відповідає за порушення зобов`язання в обсязі, що існував до його зміни. Натомість раніше у разі збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди поручителя порука просто припинялась.

За таких обставин , застосування норми ст. 559 ЦК України в редакції закону від 03 липня 2018 року , до правовідносин, що виникли до внесення змін до цієї статі є порушенням норм матеріального права .

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо надання поручителем згоди на зміну обсягу відповідальності, або доказів звернення відповідача до ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня несплати чергового платежу ОСОБА_2 за кредитним договором у квітні 2020 року, а відтак порука ОСОБА_1 є припиненою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, застосувавши норми ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII від 03 липня 2018 року, враховуючи що правовідносини між сторонами виникли 22 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

За змістом процесуальних норм (ст.ст.3 ,15 ЦПК України) об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2012 року по справі №6-18цс11 про визнання договору поруки припиненим було викладено, зокрема, наступний правовий висновок:

"Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом ,позивач посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, на припинення поруки у зв`язку зі зміною зобов`язання без його згоди, унаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України.

За змістом п. 1 ч. 2, ч. 3 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України вбачається, що припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України, використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Таким чином за положеннями ч.1 ст.559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

З таких міркувань виходив суд касаційної інстанції в ухвалі від 14 липня 2010 року, залишаючи без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2009 року в частині задоволення позовних вимог до публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання поруки припиненою з підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У зв`язку із цим відмову суду касаційної інстанції в задоволенні позову з тих підстав, що обраний ним спосіб захисту не передбачений законом, не можна визнати обґрунтованою.

Крім того, судом не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом."

Таким чином, в даній постанові Верховним Судом України зроблений чіткий висновок, з яким повністю погоджується колегія суддів по даній справі, про можливість захисту порушених прав шляхом визнання саме договору поруки припиненим, оскільки термін «порука», застосований законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України, використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.( Постанова Верховного Суду від 01 березня 2018 року № 910/7109/17) .

Оскільки такого звернення до поручителя протягом шести місяців не було, банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 лише у серпні 2021 року, пропустивши строки звернення до поручителя, визначені законодавством, що діяло на час виникнення правовідносин між сторонами у 2017 році, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, а тому рішення підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних про визнання зобов`язання за договором поруки припиненим задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_1 за договором поруки №01ФУА/12-11 укладеного між Акціонерним товариством комерційний банк «Глобус» та ОСОБА_1 припиненою.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: