УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 760/18377/20

провадження № 61-17309ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Асоціація «Гапоненко Роман і партнери», приватний виконавець Левченко Яна Олександрівна,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 рокуу складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження - стягувача по справі № 760/18377/20 з ОСОБА_1 на Асоціацію «Гапоненко Роман і партнери».

Заяву обґрунтовував тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 4 580,26 дол. США, в решті позову відмовлено, стягнено з відповідача судові витрати в розмірі 1 237,77 грн. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист та 17 червня 2022 року відкрито виконавче провадження.

17 грудня 2022 року ОСОБА_1 та Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» уклали договір про відступлення права вимоги № 15, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_1 відступає (передає), а новий кредитор - Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» приймає на себе належне новому кредитору право вимагати від ОСОБА_2 погашення заборгованості в розмірі 4 580,26 дол. США та 1 237,77 грн, що виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/18377/20 від 13 грудня 2021 року про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ОСОБА_1 на його правонаступника - Асоціацію «Гапоненко Роман і партнери» у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, відкритих 17 червня 2022 року відносно боржника ОСОБА_2 на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року, зазначена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що 17 грудня 2022 року ОСОБА_1 та Асоціацією «Гапоненко Роман і партнери» в особі представника Чадюк Л. В. укладено договір про відступлення права вимоги № 15, відповідно до умов якого право вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, які виникли на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року в межах розгляду справи № 760/18377/20, перейшли до заінтересованої особи Асоціації «Гапоненко Роман і партнери», таким чином, Асоціація у встановленому порядку набула прав кредитора по відношенню до боржника ОСОБА_2

02 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий апеляційний розгляд в іншому складі суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги та відхилив його доводи щодо відсутності у заявника доказів на підтвердження здійснення повної оплати за договором відступлення права вимоги. Також зазначав, що оскільки договір між сторонами передбачає передачу права грошової вимоги, то такі відносини мають ознаки факторингу, однак у нового кредитора відсутній статус банку або фінансової установи, а тому заміна не може відбуватися. Крім того, ОСОБА_2 , як боржника не було повідомлено про відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням. ОСОБА_2 також звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції не здійснено судовий контроль щодо ухилення від сплати податків новим та старим кредитором.

Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, проте у клопотанні, викладеному у змісті касаційної скарги, заявник просить цей строк поновити, посилаючись на те, що останній пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду складено 26 жовтня 2023 року, а зі змістом якої заявник ознайомився Єдиному державному реєстрі судових рішень 31 жовтня 2023 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені заявником обставини, надані на їх підтвердження докази, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у вигляді 3 % річних в розмірі 4 580,26 дол. США, в решті позову відмовлено, покладено з відповідача судові витрати в розмірі 1 237,77 грн.

17 червня 2022 року приватним виконавцем Левченко Я. О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Солом`янським районним судом міста Києва 15 червня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики та штрафних санкцій у вигляді 3 % річних в розмірі 4 580,26 дол. США, а також судового збору 1 237,77 грн.

17 грудня 2022 року ОСОБА_1 та Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» в особі представника Чадюк Л. В. уклали договір про відступлення права вимоги № 15, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_1 відступає (передає), а новий кредитор - Асоціація «Гапоненко Роман і партнери» приймає на себе належне новому кредитору право вимагати від ОСОБА_2 погашення заборгованості в розмірі 4 580,26 дол. США та 1 237,77 грн, що виникла на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 760/18377/20.

За умовами цього договору новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника ОСОБА_2 стягнення основного боргу в сумі 4 580,26 дол. США та 1 237,77 грн, стягнення боргу у вигляді неустойки, процентів, інфляції, 3 % річних від суми основного боргу.

Згідно з пунктом 2 договору первісний кредитор відступає права вимоги новому кредитору в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла у 2015 році у первісного кредитора перед новим кредитором в сумі 896 740,86 грн та підтверджена актом звірки станом на 17 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 3.2 договору первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором протягом 5 місяців з моменту підписання договору шляхом поштового надсилання з повідомленням про вручення боржнику листа-повідомлення про заміну кредитора, або шляхом вручення нарочно боржнику (представнику боржника) під розписку відповідного листа-повідомлення про заміну кредитора.

Пунктом 5.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

19 грудня 2022 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено лист, в якому повідомлено про укладення договору про відступлення права вимоги від 15 грудня 2022 року № 15 та роз`яснено про необхідність сплати заборгованості новому кредитору. До листа долучено копію експрес-накладної Акціонерного товариства Укрпошта від 20 грудня 2022 року.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

Як вже зазначалося, на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), а також у постановах Верховного Суду: від 23 лютого 2022 року в справі № 242/2770/18 (провадження № 61-10061св21), від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20).

Крім того, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне: «Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Звернувшись до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження ОСОБА_1 додав опис вкладення у цінний лист, згідно з яким на адресу ОСОБА_2 21 грудня 2022 року було направлено копії документів, наданих до суду (заява про заміну сторони виконавчого провадження, належним чином завірена копія витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі -АСВП), належнимчином завірена копія постанов про відкриття виконавчого провадження, належним чином завірена копія договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2022 року № 15, належним чином завірена копія повідомлення про відступлення права вимоги від 19 грудня 2022 року з експрес-накладною).

Доводи касаційної скарги про непідтвердження матеріального правонаступництва, вираженого у ненаданні квитанції про оплату по договору про відступлення права вимоги, є безпідставними, оскільки у силу статті 204 ЦК України та статті 81 ЦПК України, ОСОБА_2 не надано до судів першої та апеляційної інстанцій належних та достатніх доказів на підтвердження недійсності договору про відступлення права вимоги № 15.

Крім того, згідно з пунктом 5.1 момент набрання договором від 17 грудня 2022 року № 15 чинності не залежить від сплати його ціни або від підтвердження здійснення зарахування ціни договору в рахунок зобов`язання, що виникло між сторонами цього договору, про що обґрунтовано зазначив суд апеляційної інстанції.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника у касаційній скарзі на те, що оскільки договір № 15 передбачає передачу права грошової вимоги, то такі відносини мають ознаки факторингу, тому новий кредитор повинен мати статус банку або фінансової установи, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, але у нового кредитора такий статус відсутній, з наступних підстав.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 51, 57) Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.»

Згідно з пунктом 2 договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2022 року № 15, первісний кредитор відступає права вимоги новому кредитору в рахунок часткового погашення заборгованості, яка виникла в 2015 році у первісного кредитора перед новим кредитором в сумі 896 740,86 грн та підтверджена актом звірки станом на 17 грудня 2022 року.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши умови договору про відступлення права вимоги, зробив обґрунтований висновок, що умовами цього договору не передбачена плата чи якісь інші фінансові можливості на отримання новим кредитором додаткових сум чи винагороди, які можливо кваліфікувати як плату/ціну винагороди фактора за надання клієнтові відповідної фінансової послуги, і таким чином цей договір за своєю правовою природою є оплатним відступленням права вимоги.

Відповідно, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо того, що оскільки заміна кредитора у зобов`язанні відбулась на підставі договору про відступлення прав вимоги, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі на звернення з заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Посилання ОСОБА_2 на те, що його як боржника не було повідомлено про відступлення права вимоги за грошовим зобов`язанням, на висновки судів попередніх інстанцій не впливає, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15).

Питання контролю за сплатою податків сторонами договору про передачу права вимоги знаходиться поза межами предмету судового розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у цивільній справі, тому суд відхиляє зазначені доводи ОСОБА_2 .

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Асоціація «Гапоненко Роман і партнери», приватний виконавець Левченко Яна Олександрівна, про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник