ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 червня 2023 року

м. Харків

Справа № 644/1876/22

Провадження № 22-ц/818/1003/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» про визнання частково недійсним договору про надання споживчого кредиту, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року, ухвалене суддею Клименко А.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» про визнання частково недійсним договору про надання споживчого кредиту.

В обґрунтування позову зазначає, що 28 січня 2022 року між ним та ТОВ «Сімпл Мані» було укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту №SM-05064153, згідно умов якого він отримав грошові кошти у позику в розмірі 260 000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених цим договором, строком до 28 січня 2026 року. Зазначає, що пункти Договору, що встановлюють три різних процентних ставки за кредитом, суперечать приписам ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України. Вказує, що у відповідності до ч.5 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг, такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача, що кореспондується з приписами ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Вказує, що виходячи з наведених норм Закону, зазначені пункти Договору та Додаток № 1 до договору мають бути визнані недійсними.

Просить суд визнати недійсними пункти 2.7, 2.8, 4.5, 4.6, 4.7 договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-05064153 від 28 січня 2022 року, Додаток № 1 до договору, укладений між ним та відповідачем та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано п. 2.7, п. 4.5, п. 4.6 Договору про надання кредиту № SM-05064153 від 28 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сімпл Мані», - недійсними. Стягнуто з ТОВ «Сімпл Мані» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 10 000грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Судові витрати в частині судового збору - віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , просить суд рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та заяви про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам щодо недійсності умов договору у зв`язку із їх невідповідністю приписам ч.1 ст.1056-1 ЦК України, що полягає у встановлені умовами кредитного договору трьох різних процентних ставок замість однієї, а також, у зв`язку із зазначеним, наявності підстав для застосування приписів ч.5 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що кореспондується із приписами ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що усі три пункти Договору містять порядок сплати процентів (тобто не є комісіями чи винагородами за додаткові послуги Відповідача). Судом під час розгляду справи мало бути з`ясовано: яка умова Договору містить тип та розмір процентної ставки, як це передбачено приписами ч.1 ст.1056-1 ЦК України. Беручі до уваги, що Відповідач стверджує, що пунктами 2.6-2.8 Договору встановлений порядок сплати процентів; якщо умови Договору містять кілька типів та розмірів процентної ставки, яка саме з цих ставок має застосовуватися у правовідношеннях між Позивачем та Відповідачем, що грунтуються на укладеному між сторонами Договору. Зазначені обставини не були досліджені судом під час розгляду справи. Замість цього суд лише обмежився висновком про законність оспорюваних умов Договору на підставі їх погодження позивачем шляхом підписання Договору. Проте, метою його звернення із цим позовом, був захист цивільних прав та інтересів, що полягають у необхідності з`ясування, на яких саме умовах він має сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки беручі до уваги приписи ч.1 ст.1056-1 ЦК України, наявність трьох пунктів Договору, у яких наведено три різних розміру та порядку нарахування процентів, призводить до висновку про неоднозначне тлумачення прав та обов`язків сторони за договором, а саме, щодо умов сплати відсотків за користування кредитом.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сімпл Мані» просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на момент укладання оспорюваного договору позивач не звертався до них із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. Також зазначає, що вони не є банківською установою, а тому застосуванню підлягають норми Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит, які не забороняють встановлювати порядок оплати процентів у спосіб, як це передбачено умовами вказаним Договору. Крім того, зазначає, що застосування до оспорюваного договору норм п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням у день засідання у відрядженні.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути вказану цивільну справу у відсутності сторін у справі, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у явочному листі та дата судового засідання була з ним узгоджена в попередньому судовому засіданні, ТОВ «Сімпл Мані» повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2022 між ТОВ «Сімпл Мані» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту № SM-05064153 від 28.01.2022, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кошти у позику на умовах фінансового кредиту позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених Договором.

У відповідності до умов Договору:

- п. 2.1 сума кредиту за договором становить 260000 грн;

- п. 2.2 загальна сума страхового платежу та вартості пакету юридичних послуг з використанням комп`ютерної програми становить 0,00 грн. за укладеним договором Добровільного страхування життя; 0,00грн. - інші Договори добровільного страхування; 0,00грн. за укладеним (підписаним) договором Ліцензійним сертифікатом;

- п. 2.3 проценти за перший день користування кредитом та платежі, зазначені у п. 2.2 цього договору (у разі укладання/підписання Клієнтом Ліцензійного сертифікату, Договорів страхування, передбачених п.п. 2.2.1, п.п. 2.2.2 та п.п. 2.23), розподіляється на кількість платежів, які Позичальник повинен сплачувати щомісячно, рівними частинами;

- п. 2.4. платежі, визначені п. 2.2, п. 2.3, та сума кредиту, вказана в п. 2.1, - формують загальну суму кредиту за Договором, яка становить 309400грн;

- п. 2.6 річний процент (річна відсоткова ставка) становить - 0, 001% річних, обчислюється від залишку заборгованості по кредиту, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) до кінця строку, на який надається кредит за договором, та встановлюється у розмірі, що відповідає періоду часу в один рік, але нараховується щомісячно;

- п. 2.7 проценти за перший день користування кредитом складаються з 19 % в день, що обчислюються від суми наданого кредиту за договором, вказаної в п. 2.1 цього Договору. Проценти за перший день користування кредитом нараховуються одноразово та включаються до загальної суми кредиту, що зазначена у п. 2.4 цього Договору. Сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Позичальником авансом в день отримання кредиту. Для сплати цих процентів на вказану суму Кредитодавець надає Позичальнику кредит. При цьому з метою оплати зазначених процентів, Позичальник доручає Кредитодавцю в момент такого надання утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Позичальнику відповідно до цього пункту договору. Тобто на рахунок/платіжну картку Позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених процентів за перший день користування кредитом;

- п. 2.8 щомісячний процент 3,80% обчислюється від загальної суми наданого кредиту за Договором та нараховується щомісячно;

- 4.5 орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом становить 923151, 93 грн. та орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 96,93%;

- 4.7 щомісячний процент нараховується один раз на місяць, починаючи з дати видачі кредиту, враховуючи п.3.2 цього Договору, на загальну суму кредиту за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування кредитом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положення п. 2.7 Договору, якими встановлені проценти за перший день користування кредитом у розмірі 19% відсотків від суми кредиту за один день, що становить 19% х 365 днів = 6935% річних від суми кредиту, у розумінні ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є вочевидь несправедливою умовою договору, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно високої суми компенсації. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними положень п. 2.8 договору, якими встановлений щомісячний процент у розмірі 3,80%, що обчислюється від загальної суми наданого кредиту та нараховується щомісячно, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки доказів їх несправедливості та нерозумності позивачем суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зіст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно дост. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина першастатті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першоїстатті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першоюстатті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу.

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_1 , посилався на те, що пункти договору, що містять умови про щомісячну фіксовану процентну ставку за кредитом в розмірі 3,8% та фіксовану процентну ставку в розмірі 19 % за перший день користування кредитом (пункти 2.7, 2.8), пов`язані з наведеними ставками пункти Договору 4.5, 4.6, 4.7, а також Додаток №1 до Договору, якими передбачено сплату наведених ставок, мають бути визнані недійсними, посилався на приписи ст. 1056-1 ЦК України, ч. 5 ст. 6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, зазначав, що йому не надано умов надання додаткових фінансових послуг.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобовязана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Отже, колегія суддів вважає та погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлення п. 2.7. договору процентів за перший день користування кредитом у розмірі 19% відсотків від суми кредиту за один день, що становить 19% х 365 днів = 6935% річних від суми кредиту є несправедливим в цілому, суперечить принципу сумлінності, що має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стосовно визнання недійсним п. 2.8 договору яким встановлений щомісячний процент у розмірі 3,80%, що обчислюється від загальної суми наданого кредиту та нараховується щомісячно та 4.7 яким встановлено, що щомісячний процент нараховується один раз на місяць, починаючи з дати видачі кредиту, враховуючи п.3.2 цього Договору, на загальну суму кредиту за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування кредитом колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про; встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону № 1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про скупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, ї періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений із умовами п. 2.8, 4.7 договору, про що свідчить його підпис у кредитному договорі. Неналежність позивачу підпису на цьому документі під час судового розгляду не була доведена.

З огляду на вищенаведене, позивачем не доведено, що встановлення сторонами у пункті 2.8 договору обов`язку позивача сплачувати щомісячний процент у розмірі 3,80%, що обчислюється від загальної суми наданого кредиту та нараховується щомісячно та у п. 4.7 згідно якого нараховується щомісячний процент один раз на місяць, починаючи з дати видачі кредиту, враховуючи п.3.2 цього Договору, на загальну суму кредиту за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування кредитом є несправедливим.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Визначення процентної ставки незмінною та способу погашення кредиту рівними частинами протягом всього строку дії договору не суперечить вимогам закону.

Умови у п. 2.8, п. 4.7 визначені на розсуд сторін, є результатом домовленості, не є несправедливими та недобросовісними.

Про визнання недійсним п. 2.6 договору кредиту позивач не заявляв.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконними положень п. 2.8 та п. 4.7 договору.

Посилання суду в рішенні на Правила розрахунку банками України, затвердженими постановою Правління НБУ від 08 червня 2017 року № 49 не призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімпл Мані» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 20 червня 2023 року.