ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 643/7356/23

провадження № 22-ц/818/2281/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року ухвалене у складі судді Скотаря А.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 половину понесених ним загальних додаткових витрат на дитину у розмірі 47248,5 грн. Просив стягнути витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 7000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що від шлюбу з ОСОБА_2 має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Шлюб з ОСОБА_2 розірвано26.08.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова. 09.07.2015 відповідачка покинула родину та виїхала до російської федерації. З того часу донька мешкає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2018 яким визначено місце проживання ОСОБА_3 з позивачем. Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11.11.2020, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного суду від 12.03.2021, ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 . З 01.09.2021 ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання на контрактній основі Харківського кооперативного торгово-економічного фахового коледжу, де, крім іншого, отримує повну загальну середню освіту. На момент подачі позову витрати на навчання доньки склали 41000 грн, а загальна вартість навчання складає 67200 грн, для навчання доньки позивачем придбані ноутбук, вартістю 16149 грн та планшет вартістю 11148 грн, отже загальна сума підтверджених та передбачуваних витрат на навчання доньки становить 94497 грн.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.09.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що отримання повної загальної середньої освіти не є тією особливою обставиною, з якою законодавець пов`язує виникнення додаткових витрат. Не є такою особливою обставиною, яка потребує додаткових витрат, й отримання наступного рівня освіти, який здобуде ОСОБА_3 в разі продовження та закінчення навчання у Коледжі. Дані чи вірогідні майбутні витрати, на думку суду, мають враховуватись під час вирішення спору щодо стягнення аліментів (зміни їх розміру) відповідно до ст.ст. 180-184, 192 СК України, так як не викликані особливими обставинами.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що навчання доньки в коледжі є отримання профільної середньої освіти та подальшим розвитком її здібностей. Скаржник зазначив, що при прийомі до коледжу дитина проходила співбесіду стосовно й придатності до отримання певного фаху. Стосовно комп`ютерної скаржник зазначив, що судом зовсім не врахована ситуація, що спочатку склалась у світі, а потім і в нашій країні. 3 2020 року в Україні сталась пандемія на Ковід-19 і майже всі навчальні заклади перейшли на онлайн освіту. 3 24 лютого 2022 року в Україні війна з Російською Федерацією. Тому він змушений був придбати для доньки персональний ноутбук. В іншому апелянт посилається на доводи зазначені в позовній заяві.

Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідачки на користь позивача рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 05.02.2018 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у 2000 грн щомісячно (а.с. 38-45).

Рішеннями Харківського районного суду Харківської області від 20.03.2018 та від 11.11.2020, які набрали законної сили, визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з позивачем та відповідачка ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , відповідно (а.с. 34-37, 20-24).

Відповідно до договору про надання освітніх послуг № Т9-41 від 04.08.2021 (далі Договір), укладеного між Харківським кооперативним торгово-економічним фаховим коледжем (далі Коледж) та позивачем як законним представником ОСОБА_3 та довідок даного навчального закладу ОСОБА_3 навчається у Коледжі за спеціальністю «Туризм» з 01.09.2021 на денній формі навчання, на контрактній основі, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання 25.01.2025. Протягом 2021/2020 та 2022/2023 навчальних років ОСОБА_3 здобуває повну загальну середню освіту (а.с. 27-29).

З наданих позивачем квитанцій вбачається, що за період з липня 2021 року до жовтня 2022 року останнім на виконання Договору сплачено на користь Коледжу чотирма платежами 41000 грн (а.с. 16-19).

З долучених до позову фіскальних чеків вбачається факт придбання 30.11.2022 планшету «Samsung Galaxy» Tab A8 LTE 4/6 в комплекті з чохлом і склом вартістю 11148,00 грн та 05.01.2022 ноутбуку «ASUS X5», вартістю 16149,00 грн.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оплата навчання неповнолітньої доньки позивача в освітньому закладі за контрактом не є додатковими витратами на дитину, оскільки доказів того, що навчання саме у цьому Коледжі та придбання планшету та ноутбуку викликане особливими обставинами, а саме необхідністю розвитку певних здібностей ОСОБА_3 суду не надано.

Доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук