Справа № 462/5946/22
провадження 2/462/1318/23
У Х В А Л А

09 червня 2023 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова, Ліуш А.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львов від 21 листопада 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення заборони контактування з особою, зобов`язання принесення привселюдних вибачень та відшкодування моральної шкоди,- повернуто позивачу, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 03 листопада 2022 року, про залишення позову без руху.

26 травня 2023 року, до суду, після апеляційного розгляду надійшли матеріали цивільної справи. Так, постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі, окремо клопотання представника позивача про відстрочку та розстрочку сплати судового збору, суд прийшов до наступного переконання.

Як на правову підставу для розстрочення та відстрочення сплати судового збору, представником позивача було надано довідку від 23 вересня 2022 року, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 з 26 квітня 2022 року.

Однак, вказана довідка жодним чином не стверджує, що позивач несе військову службу цілодобово, що не передбачає можливості залишення місця дислокації підрозділу, тимчасової здачі зброї та амуніції, тощо. Як і не надано доказів того, що він не завжди має належний доступ до банківських послуг чи до мережі Інтернет.

Досліджуючи питання можливості позивача сплатити судовий збір, суд зазначає наступне. Пунктом 2 частини 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо позивач є військовослужбовцем.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У рішенні від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland» ЄСПЛ указав на те, що при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору, про надання відстрочення чи розстрочення, національні суди повинні встановити реальний дохід (розмір заробітної плати, соціальних виплат, стипендії тощо) особи, чи наявне в неї рухоме та нерухоме майно, цінні папери, чи є в неї можливість розпоряджатися вказаним без значного погіршення власного фінансового стану.

В той же час, вказаною статтею, постановою Пленуму та рішенням ЄСПЛ передбачено, що судом має враховуватись майновий стан сторони. Отже, сам по собі факт проходження позивачем військової служби не є безумовною підставою для звільнення його від сплати судового збору. При цьому, позивачем та його представником всупереч власного обов`язку не доведено належними та допустимими доказами безпосередніх обставин того, що його майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку, строку і розмірі, які підлягають доказуванню у вирішенні клопотання про відстрочення/розстрочення оплати даного виду судових витрат. Так, ними не було надано суду довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Крім того, обов`язок обгрунтування підставності відстрочки, розстрочки або часткової сплати судового збору покладається на позивача, та в суду відсутній обов`язок самостійно відшукування підстави для задоволення такого клопотання.

Судом також враховується рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», в якому, суд зазначив, що вимога сплати збору цивільним судам у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

ЄСПЛ у рішенні по справі «FC Mretebi проти Грузії», (заява №38736/04 (і не тільки ЄСПЛ, а і КПЛ ООН, справа Няккяляйярви проти Фінлянді) звернув увагу на необхідність забезпечення належного балансу між, з одного боку, інтересами держави у забезпеченні розумного суду та, з іншого боку, інтересами заявника у відстоюванні своїх вимог через суд.

Згідно правозастосовної практики Верховного Суду, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 363/68/18, ст.8 Закону України «Про судовий збір» закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відтак, розстрочення, відстрочення сплати судового збору та звільнення від такої сплати є правом суду, а не його обов`язком. Враховуючи позицію викладену в постанові колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 18 травня 2023 року, про необхідність розгляду питання щодо відстрочки, розстрочки та часткової сплати судового збору відносно позивача, дослідивши матеріали справи, та докази підставності, які не знайшли свого підтвердження, в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимоги викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, передбачених чинним ЦПК України, суд приходить до висновку, що таку слід залишити без руху і надати заявнику строк 5 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 293-294 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви позивача про відстрочку, розстрочку та часткову сплату судового збору відмовити в повному обсязі.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном- залишити без руху.

Надати розивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху, а саме:

-надати квитанцію про сплату судового збору в розмірі 9924 грн;

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати представнику заявників.

У разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, заяву вважати неподаною та повернути представнику заявників зі всіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.І. Ліуш