Номер провадження: 22-ц/813/7576/23
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/18017/23

Номер апеляційного провадження № 22-ц/813/7576/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа ОСОБА_2 ,

- апелянт ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересована особа ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса, постановлену у складі судді Маркарової С.В. 18 липня 2023 року, про забезпечення позову,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

В липні 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій остання просить вжити заходи забезпечення шляхом встановлення заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі щодо відчуження та реєстрації житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею - 29,5 кв. м., житловою площею - 15,6 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, номер об`єкта в РПВН - 11389477.

ОСОБА_1 обґрунтовує вимоги заяви тим, що вона має намір звернутися до суду з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею - 29,5 кв. м., житловою площею - 15,6 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, номер об`єкта в РПВН - 11389477.

Зазначає, що вказане майно було придбане в період шлюбу та зареєстроване за ОСОБА_2 ..

На початку липня 2023 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 таємно здійснює підготовку до продажу набутого в шлюбі об`єкту нерухомості, зокрема, замовлено та здійснено оцінку будинку та здійснюються пошуки потенційних покупців.

Тому з огляду на вказане, заявниця вимушена звернутись до суду з вказаною заявою (а. с. 1 - 5).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023 року задоволено вищевказану заяву ОСОБА_1 .. Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна - житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею - 29,5 кв. м., житловою площею - 15,9 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта РПВН 11389477.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що існують підстави, які підтверджують необхідність забезпечення позову судом, зокрема, можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав ОСОБА_1 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду, у разі невжиття судом заходів забезпечення позову (а. с. 19 - 21).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 , яка не є стороною майбутнього спору в суді, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було накладено арешт на майно третьої особи, що є втручанням у право володіння майном. Судом першої інстанції не було перевірено чи належить заявнику, чи учаснику справи будинок за адресою - АДРЕСА_1 . Апелянт зазначає, що ні відповідачу, ні іншому учаснику справи спірний будинок не належить (а. с. 64 - 65).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023 року (а. с. 88 - 90).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.09.2023 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Дришлюка А.І., суддів - Сегеди С.М., Громіка Р.Д.. Відведено суддів Дришлюка А.І., Сегеду С.М., Громіка Р.Д. від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову (справа № 521/18017/23). Цивільну справу № 521/18017/23 (провадження № 22-ц/813/7576/23) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову передано до канцелярії Одеського апеляційного суду для належного забезпечення розгляду апеляційної скарги по суті в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України (а. с. 120 - 123).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Підготовку справи до розгляду закінчено. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 129 - 129 зворотна сторона).

07.12.2023 року від адвоката Масіна О.В., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та заява про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання про забезпечення позову, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним клопотання про відкладення розгляду справи відхилити, справу розглянути за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Звертаючись до суду з вищевказаною заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що вона має намір звернутися до суду з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею - 29,5 кв. м., житловою площею - 15,6 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в РПВН 11389477.

Позивачка зазначила, що вказане майно було придбане в період шлюбу та зареєстроване за ОСОБА_2 .. На початку липня 2023 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 , таємно здійснює підготовку до продажу набутого в шлюбі об`єкту нерухомості, у зв`язку із чим, позивач об`єктивно має обґрунтовані підстави побоюватись, що така позиція відповідача утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення такого позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 зазначила, що їй на підставі договору дарування від 19.04.2002 р., посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою, р/н 8-992, та договору дарування від 12.10.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. р/н 8413, належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 ).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 12.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу стягнуто з відповідачки суму в розмірі - 10 000 доларів США, що еквівалентно 167 200 грн. та судовий збір в сумі 1 672 грн..

Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2015р. зазначене судове рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.02.2016р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму в розмірі - 10 000 доларів США, що еквівалентно 167 200 грн. та судовий збір в сумі - 1 672 грн..

Постановою Першого Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.07.2016р. відкрито виконавче провадження № 51796887 по виконанню виконавчих листів, виданих 05.07.2016 р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми в розмірі - 10 000 доларів США, що еквівалентно - 167 200 грн. та судового збору в сумі 1 672 грн..

Постановою Першого Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.07.2018р. було призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Приватна Експертна Служба» для визначення ринкової вартості належного позивачу будинку АДРЕСА_1 (далі спірний житловий будинок), яке 29.08.2018 р. склало звіт про оцінку ринкової вартості цього будинку та визначило її в сумі - 262 300 грн. (Т. 1, а. с. 28).

В подальшому Перший Малиновський ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області направив заявку ДП «Сетам» про передачу спірного житлового будинку для реалізації на прилюдних торгах (Т. 2, а. с. 124 - 125).

28.02.2019р. були проведені електронні торги з реалізації зазначеного житлового будинку, переможцем яких став - ОСОБА_2 , про що складено протокол №390453 (Т. 1, а. с. 29 - 30).

21.03.2019р. державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, в якому зафіксовано переможця торгів. Початкова ціна продажу була визначена в сумі - 262 300 грн., ціна продажу - 404 040 грн., з яких: - 13 115 грн. гарантійний внесок; - 7 087 грн. додаткова винагорода. Вказані суми були перераховані на рахунок ДП «Сетам», 383 838 грн. перераховані на рахунок Першого Малиновського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та визначено, що даний акт є підставою для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (Т. 1. а. с. 32).

04.04.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво, яке посвідчує, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами вартістю - 404 040 грн., який розташований за адресою - АДРЕСА_3 , загальною площею - 29,5 кв. м., житловою площею - 15,6 кв. м. та здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок (Т. 1, а. с. 33).

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.07.2023 року у цивільній справі №521/7502/19 було визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 , організованих державним підприємством «СЕТАМ» за заявкою Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області у виконавчому провадженні № 51796887, оформлених протоколом електронних торгів № 390453 від 28.02.2019 року та актом про проведені електроні торги від 21.03.2019 року. Визнано недійсним свідоцтво про придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , виданого 04.04.2019 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П.. Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., як державного реєстратора, від 04.04.2019 року, індексний номер 46308347 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Отже, з вищевказаного вбачається, що станом на момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову, було скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У статті 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а метою забезпечення позову повинно бути неможливість чи утрудненя виконання судового рішення, якщо позов буде задоволено.

Предметом майбутньої позовної заяви по даній справі є поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів зазначає, що як встановлено матеріалами справи, відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 05.07.2023 року, власником спірного майна є - ОСОБА_3 ..

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 не є власником майна, на яке заявниця просить вжити заходи забезпечення позову.

Тому, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом було порушено права ОСОБА_3 щодо реалізації її права на володіння, користування об`єктом нерухомості житловим будинком за адресою - АДРЕСА_1 .

Таким чином для того, щоб було вжито заходи для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Тому з огляду на вказане, посилання заявниці про можливість відчуження спірного нерухомого майна ОСОБА_2 , який не є власником вказаного майна, є безпідставними.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову до його подання постановлена при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаного доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є доведеними, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову до його подання, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367,368, 374,376,381,382,383,384,389,390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 18 липня 2023 року про забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2023 року.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе