УХВАЛА

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 658/584/15-ц

провадження № 61-17841ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

в якому просила суд:

- виділити їй та визнати право власності на квартири АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 ;

- поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15 000,00 грн; морозильну камеру «Беко», об`ємом

400 л, вартістю 4 000,00 грн; м`який куток бордового кольору, який складається

з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8 000,00 грн; телевізор «JVS», вартістю 3 000,00 грн; стінку меблеву, вартістю 1 000,00 грн; комп`ютер з монітором, вартістю 4 000,00 грн; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500,00 грн;

- виділити відповідачу у власність вантажно-пасажирський мікроавтобус «АVІА», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 12 000,00 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до

ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на частину спільно набутого майна подружжя: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 137,5 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м, з господарчими та побутовими будівлями та спорудами - тамбур літ. «а5», 1/2 частину сараю літ. «Б», споруди № 1, 4, 1/2 частина огорожі № 3.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня

2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: телевізор «JVS», вартістю 3 000,00 грн, морозильну камеру «Ardo», об`ємом 400 л., вартістю 2 197,00 грн, пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500,00 грн, стінку мебельну, вартістю 1 000,00 грн.

У порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 :

- пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500,00 грн;

- морозильну камеру «Ardo», об`ємом 400 л., вартістю 2 197,00 грн;

У порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність

ОСОБА_1 :

- телевізор «JVS», вартістю 3 000,00 грн;

- стінку мебельну, вартістю 1 000,00 грн;

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня

2015 року в частині відмови у задоволенні вимоги про поділ вантажно-пасажирського мікроавтобуса «АВІА», державний номер НОМЕР_1 , скасовано

і ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним на 1/2 частину автомобіля «АВІА» 31, 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 ., залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін.

У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня

2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 лютого

2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду

від 22 листопада 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності задоволено частково.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 88/100 часток квартири АДРЕСА_2 .

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

-12/100 часток квартири АДРЕСА_2 ;

-квартиру АДРЕСА_3 ;

-телевізор «JVS», вартістю 3 000,00 грн;

-стінку меблеву, вартістю 1 000,00 грн;

-телевізор «Грюндік», вартістю 2 400,00 грн;

-пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2 500,00 грн;

-автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12 000,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

-6/100 квартири АДРЕСА_2 ;

-50/100 квартири АДРЕСА_3 ;

-телевізор «JVS», вартістю 3 000,00 грн;

-стінку меблеву, вартістю 1 000,00 грн;

-телевізор «Грюндік», вартістю 2 400,00 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

-6/100 квартири АДРЕСА_2 ;

-50/100 квартири АДРЕСА_3 ;

-пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2 500,00 грн;

-автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю виділеного майна в сумі 8 100,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

12 грудня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року (надійшла до суду 15 грудня 2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року.

Отже, заявнику необхідно повідомити суд, чи оскаржуює він рішення суду першої інстанції, зважаючи на те, що оскаржуваною заявником постановою апеляційного суду рішення суду першої залишено без змін.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць