УХВАЛА

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 753/21685/17

провадження № 61-6141св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачі за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулька Бориса Івановича, Луспеника Дмитра Дмитровича, Коломієць Ганни Василівни та заяви про самовідвід суддів Верховного Суду: Гулька Бориса Івановича, Луспеника Дмитра Дмитровича у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року, додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в якому просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 865 450,23 грн витрат на усунення недоліків майна, зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення), будинку АДРЕСА_1 та визнати за ними право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13,1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48,3 (підсобне); 45/12,8 (підсобне); 46/4,9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2,8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8,0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне);зобов`язати відповідачів усунути перешкоди та визнати за ними право постійного безоплатного сервітуту щодо нежитлових приміщень, які розташовані у цокольному поверсі, призначені для обслуговування потреб усіх співвласників будинку, зареєструвати сервітут у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 , який діяв також як представник ОСОБА_4 , відмовився від позовних вимог до вже померлого на той момент ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вказану заяву також підтримала ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року прийнято відмову позивачів від позовних вимог до ОСОБА_5 та закрито провадження у цій частині позову.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги (заява від 04 березня 2021 року), та просив суд:

- визнати право на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1/13,1 (сходи, 1-й поверх); 15/14,7 (сходи, 2-й поверх); 43/11,1 (сходи, цокольний поверх); 44/48,3 (підсобне, цокольний поверх); 45/12,8 (підсобне, цокольний поверх); 47/16,3 (підсобне, цокольний поверх); 50/74,0 (підсобне, цокольний поверх); 51/16,1 (котельня, цокольний поверх);

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити жодних перешкод у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення у будинку АДРЕСА_2 , та усунути всі створені перешкоди у користуванні зазначеними приміщеннями, в тому числі: відкрити для позивача вільний вхід/в`їзд до таких приміщень; видати позивачу ключі від встановлених на вході/в`їзді до таких приміщень замків; повідомити осіб, які здійснюють охорону таких приміщень, про право позивача;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на усунення недоліків майна (майнову шкоду) з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих станом на 01 лютого 2021 року, в загальному розмірі 1 958 892,10 грн.

При новому розгляді справи ОСОБА_2 просила суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які призначені для забезпечення потреб усіх співвласників (допоміжні приміщення) будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати право постійного безоплатного користування (сервітут) нежитловими приміщеннями, а саме: 1/13,1 (сходи); 15/14 (сходи); 29/8,5 (сходи); 43/11,1 (сходи); 44/48.3 (підсобне); 45/12,8 (підсобне); 46/4,9 (сауна), 47/16,3 (підсобне); 48/2,8 (ванна); 49/1,7 (вбиральня); 50/74,0 (підсобне); 51/16,1 (котельня); 50/6,0 (сходи); 51/40,9 (підсобне); 52/8,0 (підсобне); 53/35,8 (підсобне).

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_3 та інших ОСОБА_6 , а саме:

- не чинити йому перешкоди у користуванні електричною мережею та електрощитовою першого поверху садового будинку АДРЕСА_1 ;

- не входити в приміщення цокольного поверху у відсутність або без дозволу володільця цих приміщень або його представника;

- не використовувати цокольний поверх в якості сховища власних речей чи інших потреб без дозволу володільця цих приміщень.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласників житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), на постійне безоплатне користування приміщеннями загального призначення у даному будинку, а саме: сходами цокольного поверху площею 11,1 кв.м, номер приміщення 41; сходами першого поверху площею 13,1 кв. м, номер приміщення 1; сходами другого поверху площею 14,7 кв.м, номер приміщення 14; підсобним приміщенням цокольного поверху площею 12,8 кв. м, номер приміщення 43; котельнею, розташованою в цокольному поверсі, площею 16,1 кв. м, номер приміщення 49 (номери приміщень визначені згідно Технічного паспорту на даний будинок, виготовленого ПП «Актив Інвест» станом на 09 серпня 2016 року).

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні зазначеними вище приміщеннями загального призначення та надати вільний доступ до приміщень загального призначення цокольного поверху шляхом надання ключів від встановлених на вході до даних приміщень дверей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/6 частини вартості робіт з електропостачання житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2021 року, у загальному розмірі 159 295,37 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 утримуватись від дій, що порушують права та інтереси ОСОБА_3 як співвласника житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - садового будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні електричними мережами та трансформаторною підстанцією, що забезпечують електропостачання даного житлового будинку та надати до них вільний доступ шляхом надання ключів від трансформаторної підстанції.

У решті вимог первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 12 346,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 230,52 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року залишено без змін.

У липні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, частково змінити рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції, а саме задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимогОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У липні 2022 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції, скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні цих вимог; змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог та задовольнити повністю зустрічні позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У серпні 2022 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 .

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подав пояснення до касаційної скарги, відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 , а також заяву про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 .

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року справу призначено до розгляду.

У грудні 2023 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., яка обґрунтована посиланням на пункт 5 частини першої статті 36 ЦПК України та тим, що існують обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів.

Так, на думку заявника, судді Верховного Суду Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. та Коломієць Г.В. підлягають відводу у зв`язку з тим, що судді Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д. брали участь у вирішенні цієї справи у складі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за результатами якого 13 вересня 2017 року справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції, а суддя -доповідач Коломієць Г.В. підлягає відводу, так як не звернула увагу на вказану обставину при підготовці справи до розгляду.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., Верховний Суд виходить з такого.

Підстави для відводу судді визначено статтею 36 ЦПК України. При цьому частиною другою вказаної статті закріплено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) також у випадку існування обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України, яка, в свою чергу, визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (пункти 3, 5 частини першої статті 36 ЦПК України).

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішене як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (стаття 40 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть бути підставами для відводу.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, для відводу суддів.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, Верховний Суд констатує, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що судді Верховного Суду: Гулько Б. І., Луспеник Д. Д., Коломієць Г. В. мають та виявляють особисту упередженість під час розгляду цієї справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не здобуто.

За об`єктивним критерієм Верховним Судом підлягає встановленню, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним, при цьому, є те, чи є побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно підтвердженими.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В. не містять посилання на обставини, які б дали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду, отже, заявлений відвід є необґрунтованим. Доводи заявника щодо підстав для відводу суддів обґрунтовуються помилковим тлумаченням норми процесуального закону.

Верховний Суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу суддів Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Коломієць Г. В., заява останнього відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Разом із тим, перед початком розгляду справи по суті судді Верховного Суду Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д. заявили про самовідвід у цій справі з тих підстав, щоб усунути обставини, які б давали щонайменший сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів та суду.

Вирішуючи питання про самовідвід суддів Гулька Б. І. та Луспеника Д. Д., Верховний Суд виходить з такого.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (справа Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (справа Hauschildt Case від 24 травня 1989 року, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із тим, що судді Верховного Суду Гулько Б. І. та Луспеник Д. Д. заявили мотивований самовідвід у справі з метою уникнення щонайменших сумнівів у стороннього спостерігача щодо неупередженості та відсутності безсторонності, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заяви про самовідвід суддів Гулька Б. І. та Луспеника Д. Д. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.

Керуючись статями 33, 36 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід суддів Верховного Суду: Гулька Бориса Івановича, Луспеника Дмитра Дмитровича, Коломієць Ганни Василівни, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування майном, зобов`язання не чинити та усунути перешкоди у користуванні майном, стягнення витрат на усунення недоліків майна з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном.

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Ганни Василівни передати для вирішення іншому судді.

Заяви суддів Верховного Суду Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича про самовідвід задовольнити, а справу передати для проведення повторного автоматизованого перерозподілу щодо суддів Гулька Бориса Івановича та Луспеника Дмитра Дмитровича.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець