Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1867/23

Провадження № 2/348/741/23

05 грудня 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розрівання договору купівлі-продажу домоволодіння та скасування державної реєстрації майна,

інші учасники: представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 .

Процесуальні дії у справі.

14.08.2023 позивач ОСОБА_1 пред`явив позов, відповідно до якого просить суд розірвати договір купівлі-продажу домоволодіння, укладений 02.07.2019 між ним та відповідачем та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47587366. В обґрунтування позову наведено таке. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка складалася з домоволодіння АДРЕСА_1 . 02.07.2019 позивач уклав з відповідачем договір купівлі-продажу вищевказаного домоволодіння. 03.07.2019 відповідач написав позивачу розписку, в якій вказав, що договір купівлі-продажу був безоплатним та зобов`язався скасувати даний договір на першу вимогу позивача. 20.07.2023 позивач надіслав відповідачу лист-вимогу про повернення будинку, оскільки відповідач відмовився повернути нерухоме майно на підставі вказаної розписки. На лист-вимогу відповідач також не відреагував. Позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду.

15.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

24.08.2023 сторона позивача усунула недоліки позовної заяви.

28.08.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі. Постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

19.09.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає безпідставними. Так, позивач тривалий час проживає у російській федерації. У 2019 році позивач приїхав і повідомив, що має намір продати житловий будинок, який він успадкував від своїх батьків, оскільки тут проживати не планує і запропонував відповідачу купити будинок. Після повної оплати, 02.07.2019, було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріально. На прохання позивача, 03.07.2019 відповідач написав розписку, оскільки позивач не хотів, щоб його родичі знали про отримання коштів за проданий будинок. Сторони також домовилися, що коли позивач буди приїздити в Україну відповідач буде надавати йому будинок для проживання. Просив стягнути з позивача понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги.

20.10.2023 суд витребував докази по справі, задовольнивши клопотання представника позивача.

16.11.2023 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті.

05.12.2023 позивач у судове засідання не з`явився, його представник зазначив, що позивач успадкував спірний будинок після смерті своєї матері. По документах він продав це майно відповідачу. Однак це не відповідало дійсним намірам позивача. Насправдя позивач мав намір укласти з відповідачем договір зберігання майна. Відповідно до розписки відповідача, договір був безоплатним і відповідач має повернути майно на першу вимогу позивача. На запитання суду зазначив, що плату за зберігання майна позивач відповідачу не платив. Також не сплачував комунальні послуги.

05.12.2023 відповідач у судове засідання не з`явився, його представник зазначив, що відповідач позов не визнає, оскільки договір купівлі-продажу будинку був укладений до написання розписки. Розписка датована наступним днем, а тому не може бути врахована ретроспективно. Позивач проживає в росії, а тому запропонував відповідачу купити будинок. Донька позивача проживала в м.Яремче Івано-Франківської області, з якою він мав неприязні відносини. Договір був укладений в нотаріуса і розрахунки були повністю проведені. Наступного дня позивач мав намір їхати в росію і попросив написати розписку, щоб у нього не забрали гроші. Зараз донька помирилась з позивачем, після чого позивач зателефонував відповідачу, щоб він пустив її для проживання в будинку. Позивач не з`являвся до нотаріуса для того, щоб розірвати договір. На запитання зазначив, що розписка була надана для того, щоб позивач на період приїзду в Україну мав право проживання в будинку.

Суд встановив:

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2012, спадкова справа №27-2012, після смерті ОСОБА_1 позивач став власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується також копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 32769169 від 13.12.2012 та копією витягу про державну реєстрацію речових прав від 18.12.2012 №36808972.

02.07.2019 сторони подали спільну заяву нотаріусу щодо наміру укласти договір купівл-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . З цією метою позивач подав нотаріусу правовстановлюючий документ на це майно, копію технічого паспорту, копію звіту про оцінку майна, витяг з ДЗК про земельну ділянку на якій розташоване майно.

Згідно з заявою від 02.07.2019 дружина відповідача надала згоду на укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до встановленого порядку приватний нотаріус сформувала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Дрежавного реєстру обтяжень, заборон та з Державного реєстру боржників.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 02.07.2019, зареєстрованого в реєстрі за №286, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області позивач продав, а відповідач купив житловий будинок АДРЕСА_1 за ціною 284900,00 гривень. Відповідно до умов договору сторонам було роз`яснено суть правочину, а також між сторонами було проведено повний розрахунок.

Згідно з копією розписки від 03.07.2019 ОСОБА_2 зазначив, що уклав безкоштовний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та клянеться його скасувати на першу вимогу власника - ОСОБА_1

20.07.2023 сторона позивача надіслала відповідачу лист-вимогу щодо розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оцінка суду.

Між сторонами виникли цивільні правовідносини, які врегульовані нормами Книги V ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Предметом позову у даній справі є розірвання договору купівлі-продажу, а також скасування державної реєстрації права власності на майно, що є предметом цього договору за відповідачем.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України під правочином розуміються дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов`язання є розірвання договору.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

За загальним правилом тягар доказування покладається на позивача. Так відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Пред`являючи позов про розірвання договору на вимогу однієї із сторін судом, позивач має довести факт істотного порушення договору другою стороною.

Сторона позивача покликається на те, що відповідач не виконав зобов`язання зазначене в розписці та не повернув позивачу майно на першу вимогу.

Як на доказ порушення відповідачем зобов`язання позивач покликається на текст розписки, яка була написана відповідачем наступного дня після укладення договору, у якій зазначено, що договір був безоплатним, а також те що позивач є власником житлового будинку і відповідач зобов`язується скасувати договір на першу вимогу позивача, а також до смерті позивача не відчужувати та не передавати в заставу цей будинок.

У тексті договору купівлі-продажу сторони не обумовити жодних додаткових умов. Додаткових угод до цього договору також сторони не укладали. Відповідно до вимог статті 651 ЦК України підставою для розірвання договору є порушення стороною умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Розписка надана стороною позивача не може вважатися невід`ємоною частиною договору-купівлі продажу, оскільки вчинена у простій письмовій формі, а не у формі, визначеній законом для договору купівлі-продажу нерухомого майна. Крім цього, у змісті розписки не зазначено істотних умов договору купівлі-продажу, а навпаки викладені у розписці умови суперечать меті укладення договору купівлі-продажу та нівелюють правові наслідки вчинення такого правочину.

Натомість при укладенні договору купівл-продажу сторонам були роз`яснені як істотні умови цього договору так і норми права, що передбачають правові наслідки укладення такого договору. І сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, у тому числі позивач підтвердив своїм підписом, що кошти за житловий будинок від відповідача отримав.

Тому слід зазначити, що у ході розгляду справи не встановлено підстав для розірвання договору. Зокрема, сторона позивача не надала доказів на підтвердження порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу, яке було б істотним та давало підставу для розірвання такого договору.

Зважаючи на це суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав разом з відзивом договір про надання правової допомоги від 15.09.2023 №088, відповідно до вимог якого адвокат отримує винагороду у розмірі 1000,00 гривень - за консультації, вивчення нормативної бази та матеріалів справи; 3000,00 гривень - за складання відзиву на позовну заяву; 700,00 гривень - юридичний супровід справи у суді (за одне судове засідання); 2000,00 гривень - за представництво інтересів у суді апеляційної інстанції. Також до відзиву був долучений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого відповідач очікував понести витрати у розмірі 8100,00 гривень. А також квитанцію про сплату грошових коштів від 18.09.2023 №025/2023 на суму 6100,00 гривень (призначення: консультації, вивчення нормативної бази та матеріалів справи; складання відзиву на позовну заяву; представництво інтересів у суді (за три судові засідання).

Суд встановив, що розмір вказаних витрат є обгрунтованим. Однак враховуючи те, що у даній справі представник відповідача брав участь у двох судових засіданнях розмір витрат на правничу допомогу слід зменшити на 700,00 гривень.

Враховуючи наведене, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5400,00 гривень.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розрівання договору купівлі-продажу домоволодіння та скасування державної реєстрації майна.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 15.12.2023.

Суддя Матолич В.В.