КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5338/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Мусійчук Олени Віталіївни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Борського Руслана Михайловича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у складі судді Сирбул О.Ф.,

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Борського Руслана Михайловича, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася у суд із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борського Руслана Михайловича, в якій просила:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борського Руслана Михайловича неправомірними під час здійснення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 із накладенням арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, картка № НОМЕР_3 ;

- визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борського Руслана Михайловича від 16.02.2023 про арешт коштів боржника у ВП № НОМЕР_4 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку, відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, картка № НОМЕР_3 незаконною та скасувати;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борського Руслана Михайловича зняти арешт з банківського рахунку, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, картка № НОМЕР_3 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі Мусійчук О.В. в інтересах ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та прийняти рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що грошові кошти на які накладено арешт, не є аліментами, оскільки грошові кошти на рахунку отримані ще до укладення договору про сплату аліментів та з іншим призначенням платежу. Отже, грошові кошти, арештовані приватним виконавцем відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 16 лютого 2023 не є аліментами, тому і сама оскаржувана постанова, і дії приватного виконавця по накладенню арешту на ці кошти є такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що банк не повідомляв виконавця про спеціальний режим використання рахунку, хоча саме банк визначає спеціальний режим використання рахунку. Поточний рахунок, на який перераховуються в тому числі аліменти, не належить до рахунків зі спеціальним режимом використання.

Крім того, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, на які саме виплати не може бути звернено стягнення. Аліменти у цьому переліку відсутні. Це свідчить про те, що постанова про арешт коштів боржника від 16 лютого 2023 року винесена законно та обґрунтовано.

Вказує, що скаржником при поданні скарги на дії приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Борського Р.М. були пропущенні строки для звернення зі скаргою до суду.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого органу міста Києва Борський Р.М. посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати та ухвалити нову якою в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зазначає, що відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації стосовно наявності рахунків зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та/або на кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках/електронних гаманцях боржника в банках, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, визначеному статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження». Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Вказує, що постанова про арешт коштів боржника від 16 лютого 2023 року у ВП НОМЕР_5 винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, ОСОБА_2 не надано доказів, що рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а сам факт укладення договору про сплату аліментів на дітей 17 березня 2023 року (після винесення постанови про арешт коштів боржника) не є підставою стверджувати, що арештовані грошові кошти є аліментами або іншою допомогою на дітей, передбачену законом.

У відзиві на апеляційну скаргу Мусійчук О.В. в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вказує, що розрахунковий рахунок на який був накладений арешт приватним виконавцем останні два роки використовувався виключно для забезпечення життєдіяльності дітей. На даний банківський рахунок батько дітей перераховував аліменти для утримання спільних дітей, які буди джерелом їх існування.

Зазначає, що Верховним Судом відзначено, що накладення арешту на банківський рахунок на який надходять аліменти на утримання дитини суперечить статті 179 Сімейного кодексу України, оскільки аліменти на утримання дитини, є власністю дитини.

Вказує, що рахунки, які передбачені для виплати аліментів, заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 29 січня 2020 року у справі № 820/5422/17, від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_3 просить законну ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги доводи яких є необґрунтованими залишити без задоволення.

Вказував, що декілька років проживає в Херсонській області, а діти проживають з ОСОБА_2 за їх спільною домовленістю у м. Києві й єдиний шлях перерахування аліментів на дітей є перерахування на спеціально відкритий для цього картковий рахунок на ОСОБА_2 у ПриватБанк: НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, (на момент підписання цього договору за цим рахунком діє картка № НОМЕР_3 ).

28.11.2023 від представника ТОВ «Споживчий центр» поступила заява про відкликання апеляційної скарги, поданої по справі в інтересах заінтересованої особи.

Між тим, протокольною ухвалою апеляційного суду від 05.12.2023 у задоволенні клопотання відмовлено, остільки положеннями ч. 3 ст. 364 ЦПК України передбачено право особи на відкликання апеляційної скарги до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, в той час як у цій справі апеляційне провадження за апеляційною скаргою Мусійчук О.В. в інтересах ТОВ «Споживчий центр» на ухвалу суду першої інстанції відкрито 12.07.2023. Отже, по справі за апеляційною скаргою ТОВ «Споживчий центр» відкрито апеляційне провадження, що виключає правові підстави до повернення апеляційної скарги (а.с. 151).

Учасники в справи в призначене судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає рішення районного суду таким, що не підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Зі справи убачається, що постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі № 753/6881/22 накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 у межах ціни позову, а саме у розмірі 1 241 240 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках ОСОБА_2 (а.с. 54-56).

На підставі постанови № 753/6881/22 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Борський Р.М. відкрив виконавче провадження № НОМЕР_4 (а.с. 13).

16.02.2023 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Борським Р.М. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_4, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення після постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а.с. 35 на звороті-36).

Встановлено, що у ОСОБА_2 є двоє неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 31 та на звороті).

17.03.2023 укладено договір про сплату аліментів на дітей між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

Згідно п. 4 вказаного договору, виплата аліментів здійснюється шляхом банківського перерахування на поточний (картковий) рахунок матері: одержувач ОСОБА_2 , банк отримувач: ПриватБанк, рахунок отримувача: НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, (на момент підписання цього договору за цим рахунком діє картка № НОМЕР_3 ).

20.03.2023 ОСОБА_2 звернулася на ім`я приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борського Р.М. з заявою про зняття арешту з банківського рахунку для отримання аліментів (а.с. 39 на звороті - 40).

27.03.2023 приватний виконавець Борський Р.М. відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зняття арешту з банківського рахунку для отримання аліментів, посилаючись на ту обставину, що у виконавця відсутні підстави для зняття арешту з банківського рахунку визначені Законом України "Про виконавче провадження"(а.с. 40 на звороті - 41).

Встановлено, що серед рахунків скаржниці, приватним виконавцем накладено арешт: на рахунок скаржника АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, картка № НОМЕР_3 , на який зараховуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, від батька дітей ОСОБА_3 , а також протягом останніх років оплачується обов`язкова страховка дітей як професійних спортсменів (а.с. 57-62).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що приватним виконавцем був накладений арешт на рахунок боржника, який відносяться до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на яких заборонено.

Колегія суддів погоджується, з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, укладено договір про сплату аліментів на дітей між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

Згідно п. 4 договору про сплату аліментів на дітей, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 17.03.2023, виплата аліментів здійснюється шляхом банківського перерахування на поточний (картковий) рахунок матері: одержувач ОСОБА_2 , банк отримувач: ПриватБанк, рахунок отримувача: НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, (на момент підписання цього договору за цим рахунком діє картка № НОМЕР_3 ).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк», убачається, що станом на 04.05.2023 на вище вказаний рахунок накладено арешт (а.с. 57).

Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України.

У ч. 1ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 72 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Отже, аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернуто стягнення.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. При цьому СК України уточнює правовий режим аліментів, отриманих на неповнолітню дитину шляхом визнання за нею права брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2018 у справі № 682/690/16-ц, провадження № 61-1469 св 17.

Стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Частиною 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

ОСОБА_2 надала приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що останнім було накладено арешт на картковий рахунок, на який зокрема надходять кошти, які є аліментами на двох неповнолітніх дітей, однак приватний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Оскільки заявниця отримує на свій рахунок аліменти в АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , IBAN: НОМЕР_2 , МФО 305299, картка № НОМЕР_3 , на який приватним виконавцем накладено арешт, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною бездіяльність та постанову державного виконавця незаконною та зобов`язав останнього скасувати арешт грошових коштів, які нараховуються, як аліменти на утримання дітей боржника.

Щодо доводів апеляційної скарги, що скаржником при поданні скарги на дії приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Борського Р.М. були пропущенні строки для звернення зі скаргою до суду, варто заначити наступне.

Убачається, що постанова про арешт коштів боржника винесена 16.02.2023.

Зі скаргою у суд ОСОБА_2 звернулася у суд 03.04.2023, тобто з пропуском десятиденного строку.

Між тим, як видно зі справи, попередньо 20.03.2023 скаржниця зверталася до приватного виконавця з заявою про зняття арешту з банківського рахунку (картки) для отримання аліментів.

Тобто убачається, що ОСОБА_2 , намагалася врегулювати вказане питання в досудовому порядку й лише після отримання 27.03.2023 відповіді від приватного виконавця, який повідомив про відсутність підстав до зняття арешту, 03.04.2023 звернуся у суд із скаргою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками районного суду по суті, про поновлення строку звернення у суд із скаргою, з урахуванням вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Споживчий центр», що грошові кошти на які накладено арешт, не є аліментами, оскільки вони отримані на рахунок, ще до укладення договору про сплату аліментів від 17.03.2023 та з іншим призначенням платежу, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18) зазначено, що боржник стверджував, що грошові кошти сплачував як добровільну виплату аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем до суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження відмови стягувача від отримання банківських переказів від боржника. Суд врахував, що при грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, всі платежі позначалися як "поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування".

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. Також Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів, яка у скарзі на дії державного виконавця посилалася на те, що не отримувала зазначених коштів, в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції стверджувала, що кошти, які перераховував їй боржник, є платою за користування майном (побутовою технікою, меблями тощо), а у відзиві на касаційну скаргу звертала увагу, що із виписки за картковим рахунком неможливо встановити особу, яка перерахувала їй ці кошти.

Доводи апеляційних скарг, що рахунок на який перераховуються грошові кошти немає має спеціального режиму, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки скаржниками не враховано, що аліменти це особливий вид стягнення, який має цільове призначення використання в інтересах дитини.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

В будь-якому випадку, такі грошові кошти як аліменти, одержані на дитину, мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц та від 08 червня 2022 року у справі № 285/3533/19.

Отже доводи апеляційних скарг, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Мусійчук Олени Віталіївни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Борського Руслана Михайловича залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: