Справа № 289/1726/23
Номер провадження 2/289/501/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., за участі секретаря судового засідання Галькевич Ю.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона є матір`ю, а відповідач батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні.

ОСОБА_3 має вроджене захворювання Q43.1 хвороба Гіршпрунга та є дитиною-інвалідом. За призначенням лікаря дитина потребує проходження курсу лікування 2 рази на рік, медичних обстежень, прийому дороговартісних ліків, дотримання дієти № 5.

Приблизна сума витрат на один курс лікування становить 5 000,00 грн., тобто на рік сума витрат становить 10 000,00 грн.

Оскільки позивач понесла дані витрати на лікування дитини, половину вказаної суми ОСОБА_1 просить стягнути з батька дитини.

Ухвалою від 10.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання із викликом (повідомленням) сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Позивач в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення.

Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечив, надав суду пояснення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що від спільного проживання сторони мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , де батьками записано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_3 ,що підтверджується довідкою Лутівського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирського району, Житомирської області № 402 від 17.07.2023 року.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Так, на підтвердження додаткових витрат на дитину позивачкою надано медичний висновок № 74 про дитину інваліда віком до 18 років від 31.05.2022 року з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом дитинства віком до 18 років. Наявне захворювання дає право на одержання державної соціальної допомоги.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 431 виданої ДУ «ІПАГ ім. акад. О.М. Лук`янової «НАМН України відділення дитячої хірургії з ліжками урогінекології та Центром неонатальної хірургії вад розвитку та їх реабілітації» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив стаціонарне лікування у закладі в період з 16.05. по 26.05.2022 року. Рекомендовано повторювати курс лікування 2 рази на рік.

Суд не приймає як належний доказ понесених витрат квитанції: від 31.10.2022 року на суму 647,00 грн., від 01.07.2023 року на суму 309,00 грн. Аптечний пункт Улюблений, та від 25.11.2022 року на суму 575,46 грн. ОСОБА_4 , оскільки зі змісту останніх не можливо встановити та підтвердити той факт, що ліки були придбані саме для дитини ОСОБА_3 , згідно призначення лікаря. Також суд звертає увагу на те, що ліки були придбані не в період лікування, яке тривало в період з 16.05. по 26.05.2022 року.

Інших доказів позивачем не надано, клопотань про витребування таких доказів до суду не заявлялось.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що дійсно отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда в розмірі 2100 грн. щомісяця. Останній раз лікування ОСОБА_3 проходив в травні 2022 року, однак чеків чи видаткових накладних про понесені витрати позивач не зберегла. Сума в 5000 грн. визначена нею орієнтовно, оскільки припускає, що витрати на майбутнє лікування буту становити саме в такому розмірі.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що розрахунок витрат позивачем не надано, будь-яких фінансових документів позивачем також не надано. Доказів недостатності державної соціальної допомоги для забезпечення потреб лікування позивачем теж не надано. Надані чеки не підтверджують понесених витрат саме на дитину згідно призначення лікаря, а тому проти задоволення позову заперечує.

Таким чином, позивачкою не доведено належними доказами понесених додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 5 000,00 грн., а тому, з урахуванням викладеного, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених додаткових витрат на дитину у сумі 5 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 150, 180, 185 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 137, 141, 247, 258, 259, 263-268, 272, 351-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2023 року.

Суддя О. В. Мельник