Справа № 752/559/23
Провадження № 2/752/3550/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.06.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
З участю секретаря - Ящука Д.О.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Донецькій області про звільнення майна з під арешту,
позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про звільнення з під арешту транспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві власності транспортний засіб марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , на який накладений арешт.
Попередньо позивачу стало відомо, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, розпочатого територіально в Донецькій області, за виконавчим листом № 2-1663/09 від 15.04.2009, було накладено арешт на вищезазначений транспортний засіб.
У подальшому постановою начальника Донецького ВДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мироновою М.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 ухвалено 28.06.2022 постанову про припинення чинності арешту транспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .
Водночас, при зверненні до органів Міністерства внутрішніх справ з метою зняття арешту в реєстрі транспортних засобів, ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки арешт накладений Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не Донецьким відділом ВДВС. Отже, знятий в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 не обліковується в базах МВС, а міститься посилання на накладення арешт Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
У зв`язку з вичерпанням можливостей зняти арешт на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 27.01.2022, позивач звернувся до Голосіївського ВДВС у місті Києві, однак йому також було відмовлено у скасуванні обтяження в зв`язку з відсутністю відкритого виконавчого провадження та інформації про наявність арешту майна.
Оскільки у інший спосіб позивач не може захистити своє порушене право власності на транспортний засіб, останній просить в судовому порядку звільнити з під арешту транспортний засіб марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .
11.01.2023 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від11.01.2023 р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву, а третім особам для подання письмових пояснень.
30.03.2023 р. судом закрито підготовче провадження.
Позивачем подана заява про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертались.
В зв`язку з належним повідомленням відповідача на підставі положень ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.
Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності транспортний засіб марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .
В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3, розпочатого територіально в Донецькій області, за виконавчим листом № 2-1663/09 від 15.04.2009, було накладено арешт на вищезазначений транспортний засіб.
У подальшому постановою начальника Донецького ВДВС у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мироновою М.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 ухвалено 28.06.2022 постанову про припинення чинності арешту транспортного засобу марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .
При зверненні до органів Міністерства внутрішніх справ з метою зняття арешту в реєстрі транспортних засобів, ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки арешт накладений Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а не Донецьким відділом ВДВС.
Позивач звернувся до Голосіївського ВДВС у місті Києві із запитом про надання інформації, в рамках якого виконавчого провадження накладений арешт.
У відповідь на запит Голосіївським ВДВС у місті Києві листом від 08.08.2022 повідомлено, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 35756407 з примусового виконання виконавчого листа № 122/6446/2012, виданого Центральним районним судом м. Сімферополя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 74 313, 00 грн.
Вказане виконавче провадження відкрито постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2012.
22.05.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
25.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України Про виконавче провадження". Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі відсутні відомості про накладення арешту на майно від 21.06.2016.
В подальшому позивач звернувся із запитом до Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, та у відповідь отримано лист від 28.09.2022, яким Регіональним сервісним центром МВС в Донецькій області повідомлено, що 21 червня 2016року Територіальним сервісним центром № 1441 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області на підставі рішення ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві на вищевказаний транспортний засіб накладено обтяження "Арешт та/або заборона на відчуження".
Отже, Регіональним сервісним центром МВС в Донецькій області повідомлено, що арешт накладений у 2016 році на підставі рішення ВДВС Голосіївського РУЮ в місті Києві .
В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Голосіївської ВДВС у місті Києві із заявою про скасування арешту з транспортного засобу.
У листі-відповіді на заяву про скасування арешту від 17.10.2022 Голосіївським ДВС у місті Києві вказано, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі відсутні відомості про накладення арешту на майно від 21.06.2016. Крім того, виконавчий лист на виконання повторно не надходив, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання регламентовано статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження ", з огляду на що припинити чинність арешту не вбачалось за можливе.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Наявність арешту, накладеного на майно, що належить позивачу на праві власності, перешкоджає у визначений законом спосіб реалізувати своє право власності в повному обсязі, а отже таке право підлягає захисту в судовому порядку, оскільки у інший спосіб позивач позбавлений можливості вирішити питання щодо скасування арешту.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Арешт майна має тимчасовий характер і після припинення процедури, в зв`язку з якою накладено арешт, відповідне втручання право власності особи набуває фактично свавільного характеру.
Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, а саме відсутність підстав для подальшого обтяження майна, що порушує права власності позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування арешту.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Донецькій області про звільнення майна з під арешту задовольнити.
Звільнити з під арешту транспортний засіб марки NISSAN, моделі QASHQAI, 2008 р.випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, та накладений 21.06.2016 Територіальним сервісним центром № 1441 РСЦ МВС в Донецькій області на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя