Номер провадження: 22-ц/813/1321/23
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мирончук Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Департаменту патрульної поліції України, треті особи: ОСОБА_2 , ПрАТ «Київський страховий дім», про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

03.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - ГУ ДКС України у Київській області), Департаменту патрульної поліції України (далі ДПП України), треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «Київський страховий дім», про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 313 646,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобілю «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

28.02.2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушивши Правила дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим завдав транспортному засобу позивача механічні пошкодження.

29.04.2019 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «Київський страховий дім» про настання страхового випадку - ДТП (т.1, а.с. 68-69).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.66).

В постанові зазначено, що автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є службовим, належить Департаменту патрульної поліції та використовується Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі ДПП України). В свою чергу, ОСОБА_2 працює інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області.

За приписами ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «Renault Duster» був застрахований 03.04.2018 року обов`язковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Київський страховий дім» строком на один рік, поліс № АК/879646 (т.1, а.с.73). Згідно п.п.4, 5 вищезазначеного договору страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи «0».

Із мережі Інтернет позивачу стало відомо, що 10.08.2018 року ПрАТ «Київський страховий дім» знаходиться в стані припинення своєї діяльності.

З цих підстав позивач звернувся з відповідною заявою до Одеського відділення моторно-транспортного страхового бюро України (далі - МТСБУ), де було заведено справу про ДТП, а також було рекомендовано звернутись до суб`єкта оціночної діяльності для встановлення оцінки вартості матеріальних збитків, спричинених позивачу в результаті ДТП.

Відповідно до звіту з оцінки вартості матеріальних збитків № 0703/19, вартість матеріальних збитків нанесених автомобілю позивача становить 413 646,00 грн. (т.1, а.с. 27-35).

100 000 грн. позивачу повинно сплатити ПрАТ «Київський страховий дім» або МТСБУ в межах ліміту відповідальності за матеріальну шкоду.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) водієм службового автомобілю «Renault Duster» ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ДПП України, що призвело до зіткнення з автомобілем «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 313 646,00 грн. (413646 грн. - 100 000,00 грн.), позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні у повному обсязі (т.1, а.с.174-178).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року заява Департаменту патрульної поліції про перегляд заочного рішення суду від 26 лютого 2020 року була залишена без задоволення (т.2, а.с. 69).

Разом з тим, ухвалою того ж суду від 24 червня 2020 року заяву Головного управління в Одеській області Державної казначейської служби України про перегляд заочного рішення суду від 26 лютого 2020 року задоволено.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року скасовано і призначено підготовче судове засідання (т.2, а.с. 76).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені (т.2, а.с. 155-159).

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди, у розмірі 313 646,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 136,46 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 6 347,05 грн.

В апеляційній скарзі представник Департаменту патрульної поліції - Хілініченко А. ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.164-170).

14.06.2021 року на вказане судове рішення подало апеляційну скаргу Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (т.2, а.с.187-190), яка ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.02.2022 року через неусунення її недоліків, була повернута скаржнику (т.2. а.с.239-240).

У відзиві на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції представник Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області зазначає, що рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 28 січня 2021 року є незаконним та необґрунтованим, та ставить питання про його скасування (т.2, а.с.219-222).

Вирішуючи питання про слухання справи за участю позивача ОСОБА_1 та за відсутності інших учасників, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі заявник апеляційної скарги (т.3, а.с. 17-22).

Колегією суддів також врахована заява представника Департаменту патрульної поліції про розгляд справи за його відсутності (т.3, а.с.27).

З підстав викладеного в сукупності, а також враховуючи, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (т.2, а.с. 211-212), колегія суддів вирішила слухати справу за участю позивача ОСОБА_1 та за відсутності інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями посадової особи органів патрульної поліції, під час керування службовим автотранспортом вчинена ДТП, внаслідок чого була заподіяна позивачу матеріальна шкода (т.2, а.с. 155-159).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.ч. 1-4 ст. 1887 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником легкового автомобіля «Infiniti FX35», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , від 12.09.2012 року (т.1, а.с. 13).

28.02.2019 року, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на нерегульованому перехресті вул. Нескучна та вул. Патріотична, у м.Одесі, порушив ПДР України, не надав перевагу автомобілю «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого сталося зіткнення, чим позивачу було завдано матеріальну шкоду.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси, від 05 квітня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а с. 66).

Автомобіль «Renault Duster» 03.04.2018 року був застрахований обов`язковим договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Київський страховий дім» строком на один рік. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн. (т.1, а.с. 73). Таким чином, ДТП трапилась в строк дії вищезазначеного договору обовёязкового страхування.

Представник позивача в установлений законом строк, тобто наступного дня після ДТП повідомив ПрАТ «Київський страховий дім» про настання страхового випадку - ДТП (т.1, а.с. 68-69).

Однак позивачу виплати не були проведенні, а потім йому стало відомо, що згідно даних єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Київський страховий дім» з 10.08.2018 року перебуває в стані припинення своєї діяльності (т.1, а.с. 74-85).

Зважаючи на те, що ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в процесі припинення, то обов`язок відшкодування переходить до його правонаступника - МТСБУ, позивач звернувся з відповідною заявою до Одеського відділення МТСБУ, де було заведено справу про ДТП.

Відповідно до звіту № 0703/19 вартість відновлюваного ремонту автомобілю позивача становить 413 646,00 грн. (т.1, а.с. 27-35).

МТСБУ за договором страхування цивільно-правової відповідальності має сплатити позивачу страхову виплату у розмірі 100 000,00 грн., тобто в межах договору страхування.

Згідно відповіді Управління патрульної поліції в Одеській області від 08 травня 2019 року ОСОБА_2 працює інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області, транспортний засіб - автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є службовим, належить Департаменту патрульної поліції та використовується Управлінням патрульної поліції в Одеській області (т.1, а.с.71, 118).

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розмір збитків позивача відповідач не спростував.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, що завдана неправомірними діями посадової особи органів патрульної поліції, яка входить до складу Національної поліції України під час керування службовим автотранспортом, з вини якої трапилась ДТП.

Статтями 1, 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 13 цього Закону зазначено, що у складі поліції функціонує патрульна поліція. А ст. 105 вказаного нормативно-правового акту визначено, що фінансування і матеріально-технічне забезпечення поліції здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 796, від 02.07.2015 року «Про затвердження Положення про патрульну службу МВС», це положення визначає завдання, основні напрямки організації роботи, обов`язки і права працівників патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України. У своїй діяльності патрульна служба МВС керується законодавством України, в тому числі нормативно-правовими актами МВС та цим Положенням.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічний висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.03.2018 року у справі № 916/336/17.

Оскільки кошти державного бюджету України належать на праві власності державі Україні, то у відповідності до ч. 2 ст. 2 ЦК України боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних правовідносин.

Зважаючи на те, що 28.02.2019 року ОСОБА_2 , який знаходиться у трудових відносинах з Управлінням патрульної поліції в Одеській області, керував автомобіль «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,власником якого є відповідач - Департамент патрульної поліції, у порушення п. 16.11 ПДР України, скоїв ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача «Infiniti FX35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень та вартість відновлювальних робіт автомобіля становить 413 646,00 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з державного бюджету різниці між встановленою вартістю відновленого ремонту позивача і встановленим лімітом відповідальності відповідача, тобто в сумі 313 646,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач уклав відповідний договір про цивільно-правову відповідальність, а тому матеріальна шкода має бути стягнута з належного відповідача - страхової компанії, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 , який перебуває у трудових відносинах із відповідачем, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача внаслідок ДТП, перевищує страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та сумою ліміту страхового відшкодування.

При цьому колегія суддів зазначає, що ні страхова компанія, ні МТСБУ не вправі виплатити потерпілому, в даному випадку позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування більше ліміту відповідальності, який складає 100 000 грн.

Погоджуючись із цим, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з Держави саме різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою ліміту страхового відшкодування, що складає 313 646,00 грн. (413 646 грн. - 100 000грн.).

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив заочне рішення, що призвело до затягування судового процесу та додаткових процесуальних витрат зі сторони відповідача, також не спростовують правильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються матеріалами і висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк