КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Рева О.І.
Єдиний унікальний номер справи № 737/888/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/ 2807/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві (в режимі відеоконференції) цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_8, Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

Заявниця ОСОБА_1 23 червня 2022 звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заяву обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_4 з 21 травня 1983 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Шлюб розірвано 06 березня 2001 року.

У шлюбі у них народились діти: син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

У середині 2003 року вони відновили свої подружні стосунки та почали проживати однією сім`єю як дружина та чоловік, але державної реєстрації шлюбу не здійснювали. Під час щорічного опалювального сезону вони проживали разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а потім у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , які належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її тітки ОСОБА_6 та чоловіка тітки ОСОБА_7 . В цій же квартирі вони були зареєстровані разом з ОСОБА_4 . Після закінчення опалювальних сезонів (весна-осінь) вони проживали в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де займалися веденням підсобного господарства, городництвом, садівництвом та виноградарством.

За цей період (з середини 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , день загибелі ОСОБА_4 ) вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом утримували підсобне господарство, займалися благоустроєм будинку та квартири, мали спільний бюджет, несли спільні витрати по утриманню майна, разом виховували дітей. Увесь час їх спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, разом святкували родинні, загальнонаціональні та релігійні свята.

У червні 2004 року вони, як сім`я, були разом під час складення військової присяги їх сина в м. Києві. У вересні 2009 року перебували у м. Севастополі на весіллі племінниці ОСОБА_4 . Разом приймали активну участь у шкільному житті дочки, яка займалась спортом та мала значні здобутки, організовували зустрічі батьків та дітей. Разом приймали активну участь у організації святкування останнього дзвоника та випускного вечора дочки з нагоди закінчення школи.

У березні 2021 року разом святкували весілля їхньої доньки, яке було проведене та організоване за кошти спільного бюджету. Також їхня сім`я з 2014 року, з початку антитерористичної операції, активно займалась волонтерською діяльністю, а також вела активну боротьбу за екологію міста. Доказами зазначених обставин є документи, фотозображення, а також покази свідків.

У зв`язку з агресією російської федерації ОСОБА_4 добровільно прийняв рішення захищати Батьківщину та був мобілізований для проходження військової служби в Збройні Сили України. Аби бути поруч із ним їй вдалося влаштуватись волонтером до військової частини, в якій проходив службу чоловік.

Від командира військової частини, де проходив службу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшло сповіщення про його загибель, де зазначено про повідомлення її як дружини про загибель чоловіка. В той же день, ІНФОРМАЦІЯ_4 вона отримала лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та займалась його похованням.

Встановлення фактів члена сім`ї загиблого військовослужбовця та проживання з ним однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу потрібно їй для майбутнього оформлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також для оформлення спадкових прав на майно. Іншим способом вона не може довести зазначені факти.

У прохальній частині заяви

просить встановити факт, що вона та ОСОБА_4 , в період з 01 січня 2004 року по день смерті ОСОБА_4 , яка настала приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу.

встановити факт, що вона на час загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 , який загинув приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Гоголів Броварського району Київської області під час виконання обов`язків військової служби, була членом його сім`ї.

Заінтересовані особи, діти заявниці, проти задоволення вимог не заперечують, повністю підтвердили обставини, на які вона посилається.

Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради Корнєєв Є.Л. проти задоволення вимог заявника не заперечував.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Полтєв Є.О. заперечуючи проти позову зазначив, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також вважає, що зазначена заява має бути залишена без розгляду, оскільки в даному випадку наявний спір про право. Рішення суду в даній справі фактично вирішуватиме питання про права та обов`язки Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , котрий загинув приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Гоголів Броварського району Київської області з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заінтересована особа Міністерство оборони України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати ,постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. У скарзі зазначено, що в результаті прийнятого рішення, суд фактично встановив право особи на призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги (та інших пільг и виплат), що є спором про право та повністю нівелює дискреційні повноваження Міністерства оборони України, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже рішення підлягає скасуванню

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 25 травня 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Представник апелянта та інші особи, які є учасниками справи, приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, відсутні підстави вважати причини неявки до суду поважними .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із необхідності встановлення факту проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року , тому що встановлення такого факту має для заявниці ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки пов`язаний із її правом на отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21 травня 1983 року зареєстрували шлюб, про що відділом ЗАГС Ружинського району Житомирської області складено відповідний актовий запис за № 14. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 21 травня 1983 відділом ЗАГС Ружинського району Житомирської області.( т.1 а.с. 24).

У шлюбі сім`ї Чорногор народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 24,25)

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, що видане 06 березня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу заявниця змінила своє прізвище на дошлюбне ОСОБА_1 (т.1 а.с. 26) .

Протягом часу із 2003 року по 03 квітня 2022 року, заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продовжили проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, але без реєстрації шлюбу. Спочатку вони мешкали за адресою: АДРЕСА_1 . Із жовтня 2012 року і до загибелі чоловіка вони проживали у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 , яка належить заявниці на підставі свідоцтва про право власності за заповітом. В квартирах вони проживали у опалювальний період, а в інший час - проживали у приватному будинку за адресою :

АДРЕСА_3 зазначений період вони спільно утримували своє житло, здійснювали ремонтні та оздоблювальні роботи у ньому, сплачували комунальні послуги, купували речі, побутову техніку тощо. Вони займались благоустроєм будинку, мали і вели там підсобне господарство, вирощували городину, займались садом та виноградником, тримали птицю та домашніх тварин, мали спільний бюджет.

Влітку 2013 року вони за спільні кошти, які розцінювали, як сімейний бюджет провели капітальний ремонт у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що належить заявниці на праві власності.

Протягом зазначеного періоду заявниця та ОСОБА_4 разом виховували дітей, займались їх навчанням, разом святкували родинні та інші свята, приймали активну участь у житті своїх обох дітей, племінниці ОСОБА_4 , організації та святкуванні весілля доньки, яке було проведене та організоване за кошти спільного бюджету. Також, разом із ОСОБА_4 та їх спільними сватами відвідували культурні та наукові заклади, а з початком антитерористичної операції активно займались волонтерською діяльністю, а також вели активну боротьбу за екологію м. Переяслава.

ОСОБА_4 , 24 лютого 2022 року в зв`язку з агресією російської федерації був мобілізований для проходження військової служби в Збройні Сили України, а заявниця займалась волонтерською діяльністю саме там, де він проходив службу, бо її не було мобілізовано до війська разом з ним.

Останній раз ОСОБА_4 вийшов на зв`язок 03 квітня 2022 року і з того часу заявниці нічого не було відомо про нього. Вона разом із сином та сестрою чоловіка - ОСОБА_11 , активно займались його пошуком.

У квітні 2022 року ( ІНФОРМАЦІЯ_4) надійшло сповіщення про смерть (загибель) ОСОБА_4 , в якому зазначено про повідомлення її, ОСОБА_1 , як дружини про загибель чоловіка. В той же день (ІНФОРМАЦІЯ_4) вона отримала лікарське свідоцтво про його смерть та 17 квітня 2022 року за власні кошти здійснила його поховання.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала на те, що встановлення такого факту є необхідним для майбутнього оформлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також для оформлення спадкових прав на майно.

Заяву про встановлення факту ОСОБА_1 пред`явила до суду за правилами окремого провадження.

Суд першої інстанції, встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без шлюбу з 01 січня 2004 року, виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заявниці.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до пункту 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

За вимогами пункту 10 Порядку члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

- документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

- свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

- свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

- свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

- документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

- свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

- рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

- рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно пунктів 12, 13 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Міністерство оборони України як спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, яку має на меті отримати ОСОБА_1 у разі встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації.

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.»

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України. За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд враховує , що фактично між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд першої інстанції на врахував правову мету звернення заявниці до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

Аналогічні висновки висловлені в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року ( справа № 290/289/22) .

В цій же постанові Верховний Суд зазначив , що врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин необхідно закрити провадження у справі, оскільки цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.

Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 4 частини першої статті 376, частиною другою статті 377 ЦПК України .

Згідно із частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.

У частині другій вказаної статті передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що у цій справі заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ним фактичних обставин справи, апеляційний дійшов висновку про наявність безумовних підстав для скасування рішення суду та закриття цивільного провадження у цій справі, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,377,381 - 384 ЦПК України , суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2022 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_8, Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: