БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 2-о/497/48/23
УХвала

про залишення позовної заяви без руху

20.06.23 року м.Болград

Суддя Болградського районного суду Одеської області Кодінцева Світлана Володимирівна, розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та перебування її на утриманні батька,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 12.05.2023 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеса з зазначеною заявою та просить встановити юридичний факти, а саме факт самостійного виховання, перебування на утриманні та постійного проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.1-6).

Ухвалою судді Малиновського районного суду Одеської області від 16.05.2023 року справу надіслано за підсудністю за місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 до Болградського районного суду Одеської області (а.с.32).

Фактично справа отримана судом поштовим листом 19.06.2023 року (а.с.35-36), та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена для розгляду судді Кодінцевій С.В. (а.с.37).

Перевіряючи отриману заяву на відповідність вимогам ЦПК України, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження /загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, а тому порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, згідно ч.3 та ч.5 ст.293 ЦПК України заявники мають право звернутися до суду в порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу, а також про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Також цією Постановою встановлено, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Тобто заявнику слід вказати мету, з якою необхідно встановити певний факт та неможливість іншого порядку його встановлення.

Поряд із цим, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання малолітньої дитини з батьком та перебування на його повному утриманні, визначаючи мету встановлення цього факту, ОСОБА_1 як батько неповнолітньої ОСОБА_3 , посилається на необхідність такого встановлення з метою соціального статусу, що надасть можливість влаштувати дочку до різних спортивних та творчих секцій, не залежати від письмових згод матері дитини на її прописку, лікування, навчання, тощо, оскільки мама дитини планує залишатись за кордоном.

Однак, не зрозумілим є про який соціальний статус веде мову заявник, тоді коли він є рідним батьком своєї доньки ОСОБА_3 , і має всі права як батько і несе всі обов`язки як батько, і ніщо йому не може перешкоджати виконувати свої права і обов`язки по відношення до дитини.

Більше того, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18; 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 (провадження № 61-13755св21 ).

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Разом із тим, ч. 3 ст. 160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У своїй заяві заявник вказує про те, що його дитина ОСОБА_3 , якій через 12 днів виповниться 13 років проживає із батьком і її місце проживання зареєстровано територіальною громадою спільно з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того заявник долучає до заяви цієї заяви письмову заяву матері ОСОБА_2 , яка залучена до справи у якості заінтересованої особи, яка не заперечує щодо місця проживання дитини з батьком і її виховання батьком (а.с.27).

Тобто, Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини судом лише в разі наявності спору між батьками. Офіційної процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору із залученням суду не існує. В разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, а дитиною якій виповнилося 14 років самостійно, тобто, в позасудовому, договірному порядку.

В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу наведених вище норм встановлено, що права і обов`язки батьків щодо їхній дітей визначені Сімейним кодексом, а їхня реалізація у цьому випадку визначена Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Отже, пріоритет у визначенні місця проживання дитини та участі у її вихованні законодавством надано саме батьками. Батьки наділені правами для захисту прав та інтересів дитини, і інші особи або державні органи можуть долучатися до цього лише у разі невиконання, чи неналежного виконання батьками їх батьківських обов`язків, та, відповідно порушення прав та інтересів дитини.

Більше того, слід зауважити і те, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Такий факт відсутності участі матері (батька) у вихованні дитини може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Також слід зауважити, що у Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Як встановлено судом, заявником не визначено коло заінтересованих осіб, які мають брати участь у справі, рішення у справі щодо яких може вплинути на їх права та обов`язки шляхом його реалізації.

Ними можуть бути відповідні: Орган опіки та піклування, Управління соціального захисту населення, Департамент праці та соціальної політики, уповноважені особи компетентних органів державної влади, на яких покладено обов`язки по виконанню Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».

Одна лише мати дитини не є єдиною заінтересованою особою у справі, враховуючи вказану заявником мету встановлення факту самостійного виховання дитини та перебування на його повному утриманні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на вищевикладене, заявнику слід уточнити заявлені вимоги, які можуть бути розглянуті саме у порядку окремого провадження, встановити конкретну мету, яка викликає необхідність встановлення факту. Також слід визначитися із колом заінтересованих осіб, яких слід залучити до участі у справі, виходячи із мети встановлення факту та подальшого пред`явлення рішення суду до виконання.

У разі неможливості вирішення поставленого питання у порядку окремого провадження, роз`яснити можливість звернення з таким у порядку загального позовного провадження, шляхом пред`явлення позову.

За викладених обставин, подана заява підлягає залишенню без руху для усунення недоліків, визначених в ній.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута йому.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.261 ЦПК України, ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175 - 177, 185, 261, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини та перебування її на утриманні батька - залишити без руху.

Запропонувати заявнику усунути недоліки у строк не пізніше десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вказаних вимог заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Кодінцева