Єдиний унікальний номер судової справи: 484/4029/23
Номер провадження: 22-ц/812/1335/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на додаткове рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А. в приміщенні того ж суду за заявою адвоката Красіловського В.С. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено. Визнано батьківство ОСОБА_1 щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття дитини, починаючи з 01 серпня 2023 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

21 вересня 2023 року представник позивачки - адвокат Красіловський В.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою витрати на правничу допомогу в розмірі 20 100 грн.

Заява мотивована тим, що до позовної заяви позивачкою додавався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в тому числі і орієнтовний розмір винагороди адвокату Красіловському В.С. про надання правової допомоги ОСОБА_2 в суді першої інстанції, в сумі 20 000 грн. Позивачка, у зв`язку із розглядом даної справи та підготовкою її до розгляду, понесла витрати на правничу допомогу, розмір яких склав 20 100 грн. На підтвердження наведеного, адвокат Красіловський В.С. надав Акт приймання/передачі наданих послуг від 20 вересня 2023 за договором № 40/23 від 17 липня 2023 року та квитанції, що підтверджують сплату позивачкою гонорару адвокату на загальну суму 20 100 грн.

У відзиві на заяву, відповідач зазначав, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу є суттєво завищеними. Звернув увагу суду, на те, що вид та опис правової допомоги, зазначений в акті прийому/передачі, дублюються і по суті є однією і тією ж діяльністю. Крім того, до позовної заяви не додано жодного документу, який би представник позивачки витребовував, що не потребує додаткових зусиль та великого проміжку часу. До того ж, заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є неспівмірним, у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також вважав, що до витрат на правову допомогу не можна зараховувати витрати, пов`язані з оформленням клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не є видом правової допомоги, а надані позивачкою платіжні інструкції є лише розпорядженням ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання операції і не підтверджують перерахування цих коштів. З врахуванням наведеного, просив відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Додатковим рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року заяву адвоката Красіловського В.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 12 100 грн. В решті вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення мотивоване тим, що суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. При цьому частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення суд виходив зі складності справи, тривалості затраченого представником позивачки часу, пропорційності витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, а тому з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, вважав достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 12 100 грн., за 6,05 год.

Не погодившись із додатковим рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність додаткового рішення, висновки якого не відповідають обставинам справи, просив його скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що вид та опис правової допомоги дублюються в акті приймання/передачі наданих послуг, п.1 ,п.2 та п.4 по суті є однією і тією ж діяльністю, адже не можна розробити та затвердити правову позицію клієнта без аналізу законодавства та інших законодавчих норм і без огляду відповідних документів, які надає клієнт. Як правило документи аналізуються при складанні позову до суду. Також просив врахувати те, що до позовної заяви не додано жодного документу, який представник запитував би в будь-яких органах, а вивчити свідоцтво про народження дитини, паспорт позивачки, її ідентифікаційний код, які вказано в додатку до позовної заяви, не потребують додаткових зусиль та великого проміжку часу. Це займає хвилини,а не години. Також вважає, що відповідачкою та її представником суттєво завищена погодинна оплата, на основі якої і зроблено розрахунок, оскільки справа, яка заслухана судом, не має складності, в тому вважає, що оцінювати годину роботи в 2000 грн це занадто.

Крім того зазначає, що заявлена для стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною з суттю самого позову, його складністю (Постанова Верховного Суду у справі №905/1796/18 та у справі № 922/2695/19) де визначено,що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності верховенства права, встановить, що розмір гонорару визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також суд не прийняв до уваги, що позивачем не надано доказів про сплату позивачкою гонору представнику, документи, які доказували б витрати відсутні, оскільки надані лише платіжні інструкції розпорядженням ініціатора надавачеві платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Чи було виконано операцію по перерахуванню коштів - невідомо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Красіловський В.С. просив додаткове рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивачки - адвоката Красіловського В.С. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону додаткове рішення в повній мірі відповідає.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення суду першої інстанції виходив зі складності справи, тривалості затраченого представником позивачки часу, пропорційності витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, а тому з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, вважав достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 12 100 грн., за 6,05 год.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2023 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено. Визнано батьківство ОСОБА_1 щодо дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття дитини, починаючи з 01 серпня 2023 року. Рішення, в частині стягнення аліментів за один місяць, допущено до негайного виконання. Вирішено питання про судовий збір.

21 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Красіловський В.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 20 100 грн.

Так, в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої правової допомоги адвокатом Красіловським В.С. на представництво інтересів ОСОБА_2 в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області, договір № 40/23 від 17 липня 2023 року про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Красіловським В.С. (а.с.17-24).

Відповідно до п.1.1. Договору про надання правової допомоги, клієнт ( ОСОБА_2 ) уповноважує адвоката (Красіловського В.С.), надавати клієнту юридичні послуги та правову допомогу з приводу будь-яких справ про адміністративні правопорушення, цивільних, сімейних, кримінальних, адміністративних, господарських справ, справ про порушення митних правил, дисциплінарних проваджень, розгляду скарг, заяв, звернень, будь-яких правовідношень - без виключень.

Адвокат за даним договором здійснює захист, надає правову допомогу та представляє інтереси клієнта, перед фізичними особами, а також в усіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах державної влади та місцевого самоврядування, а також їх структурних підрозділах; органах державної виконавчої служби; в органах державної реєстраційної служби; в органах реєстрації актів цивільного стану; в міністерствах Кабінету міністрів України, відомствах і їх структурних підрозділах, державних комітетах та підвідомчих їм органах; в органах юстиції, в тому числі - в управліннях юстиції будь-якого рівня; органах нотаріату України; в органах прокуратури України, Служби Безпеки України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань та будь-яких інших правоохоронних органах України, в судах будь-якої юрисдикції, в тому числі міжнародних та іноземних, будь-якої інстанції по всіх категоріях справ, у будь-якого слідчого судці, тощо без виключень, а також має право представляти клієнта в засобах масової інформації, з викладанням власної позиції по справі (п.1.2).

Адвокат зобов`язаний здійснювати представництво інтересів клієнта, надавати клієнту юридичні послуги та правничу допомогу з приводу будь - яких справ, проваджень, скарг, звернень та будь яких правочинів, що виникають у клієнта протягом терміну дії даного договору (п.2.1).

Ціна договору та порядок виплати гонорару регламентовано розділом 6 Договору.

Зокрема вартість послуг, порядок та строки виплати гонорару визначаються за згодою сторін додатковою угодою до цього договору.

У випадку, якщо додаткова угода про вартість послуг та строки виплати гонорару не підписана сторонами протягом одного місяця з дати укладання цього Договору, вартість послуг адвоката становить 2000 гривень за одну годину роботи пов`язаної з виконання обов`язків за даним договором (представництво інтересів, надання правової допомоги, складання позовної заяви, надання консультації, прибуття в судове засідання та участь у ньому, прибуття для участі та участь у слідчих чи процесуальних діях, та інше) та підлягає оплаті на рахунок вказаний у Договорі протягом трьох днів з дня направлення на адресу клієнта вимоги про оплату.

Вартість послуг за даним договором у нічний час, у святкові та вихідні дії є подвійною.

Час витрачений адвокатом, на прибуття до місця надання правової допомоги із його робочого місця підлягає оплаті, за загальними правилами оплати послуг за даним договором у відповідності до п.6.2 даного договором, якщо інше не визначено додатковою угодою.

Отже, сторони узгодили гонорар та порядок його виплати.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Як на підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу до заяви додано Акт приймання передачі наданих послуг за договором № 40/23 про надання правової допомоги від 17 липня 2023 року, квитанції про оплату на загальну суму 20 100 грн (а.с. 54 зворот, а.с. 55-57).

Відповідач у відзиві на заяву про ухвалення додаткового рішення зазначив, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу є суттєво завищеними. Звернув увагу суду, що вид та опис правової допомоги, зазначений в акті прийому/передачі, дублюються і по суті є однією і тією ж діяльністю. Крім того, до позовної заяви не додано жодного документу, який би представник позивачки витребовував, що не потребує додаткових зусиль та великого проміжку часу. До того ж, заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є неспівмірним, у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також вважав, що до витрат на правову допомогу не можна зараховувати витрати, пов`язані з оформленням клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не є видом правової допомоги, а надані позивачкою платіжні інструкції є лише розпорядженням ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання операції і не підтверджують перерахування цих коштів. З врахуванням наведеного, просив відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Судом першої інстанції заявлені представником позивачки вимоги про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу задоволено у сумі 12 100 грн.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу, суд вважав, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із обсягом робіт і часом, витраченим адвокатом на підготовку документів та складністю виконаних робіт. А зазначений в акті приймання/передачі такий вид послуги, як оформлення клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, в т.ч детального опису-звіту наданих послуг, акту прийому-передачі наданих послуг, на який адвокатом було витрачено 2 год., не можна вважати видом правової допомоги, тому дану послугу суд виключив з акту наданих послуг, а на збір, дослідження і підготовку документів, необхідних для подачі позову, адвокату достатньо було би витратити 1 год. Крім того, послуга на підготовку та редагування тексту позовної заяви про визнання батьківства та стягнення аліментів, на яку адвокат витратив 5 год., є занадто завищеною і суд вважав, що для підготовки та редагування тексту позовної заяви адвокату достатньо було би витратити 2 год.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи з якими колегія суддів погоджується.

Крім того, слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

За такого, усі види правничої допомоги, за понесення витрат на оплату яких стягнуто судом кошти з відповідача на користь позивачки, були пов`язані з даною справою, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та співмірний із складністю справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що вид та опис правової допомоги дублюються в акті приймання/передачі наданих послуг, п.1 ,п.2 та п.4 по суті є однією і тією ж діяльністю, адже не можна розробити та затвердити правову позицію клієнта без аналізу законодавства та інших законодавчих норм і без огляду відповідних документів, які надає клієнт. А також про те, що відповідачкою та її представником суттєво завищена погодинна оплата, на основі якої і зроблено розрахунок, у зв`язку з тим, що справа, яка розглянута судом, не має складності, на увагу суду не заслуговують, оскільки вказані обставини враховані судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення.

Інші доводи в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І.Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.