Справа №339/164/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Досяк Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) про стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

встановив:

25 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, стягнувши з матері дитини ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі 4000 грн до досягнення повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що проживав без реєстрації шлюбу із відповідачем у м. Мукачево Закарпатської області, де народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в свідоцтві про народження він зазначений батьком, а відповідач матір`ю.

Спочатку у них були добрі сімейні стосунки, проживали разом, виховували дочку, він працював, забезпечував сім"ю, а відповідач доглядала дитину, займалася хатніми справами. Однак, з часом їхні відносини зіпсувалися, часто сварилися, у них виникали тривалі конфлікти з приводу сімейного життя, у 2016 році розійшлися та стали проживатиь окремо. Він забрав дочку ОСОБА_3 , яка захотіла перебувати із ним та повернувся проживати разом із дитиною у с. Благодатне Скадовського району Херсонської області. Відповідач не вчиняла ніяких дій, щоб залишити собі дитину, тому дочка протягом шести років проживала разом зі ним у с. Благодатне Скадовського району Херсонської області, де навчалась.

За весь період проживання дочки ОСОБА_3 з ним, відповідач жодного разу не навідала її, лише кілька разів розмовляла з нею по телефону, їй ніхто не перешкоджав бачитися з нею, проводити час, однак вона жодного разу не виявила бажання побачитися із дитиною. Окрім того, відповідач не надавала і не надає коштів на утримання їхньої малолітньої дитини, яка повністю перебуває на його утриманні.

24 лютого 2022 року після початку війни в Україні, він зателефонував до відповідача та попросив, щоб вона забрала дочку до себе у м. Мукачево Закарпатської області чи за кордон у безпечне місце, оскільки їхнє с.Благодатне окуповане російською федерацією.

Але, відповідач повідомила про те, що вже за кордоном у Чехії і не має змоги забрати дочку до себе.

Враховуючи те, що коли в Україні почалася війна, їх регіон окупувала російська армія і проживати там було і є небезпечно, він змушений був разом із дочкою виїхати. На даний час вони, як внутрішньо переміщені особи, проживають у м. Болехів.

Дочка ОСОБА_3 протягом шести років і на даний час проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні, він доглядає за нею, забезпечую всім необхідним. Між ними склалися дуже теплі та дружні стосунки, разом грають в ігри, проводять час. Дитина дуже прив`язана до нього, усміхнена, активна та життєрадісна дівчинка, яку він забезпечив всім необхідним для проживання, розвитку, навчання. Дочка ОСОБА_3 добре спілкується з однолітками, не є замкнута, привикла до нового середовища, тимчасово навчається у Болехівському ліцеї № 1 «Академічний», добре розвивається, має нових друзів.

У будинку, де вони проживають, для дочки облаштована кімната із спальним місцем, має куток для навчання, відпочинку та ігор. Вона проживає у комфортних для неї умовах, відчуває постійну увагу та турботу з його боку.

Враховуючи обставини, в яких вони опинилася в зв`язку із війною в Україні, йому потрібно встановити місце проживання дитини з ним для влаштування її навчальний заклад за місцем їх проживання на постійній основі, виготовлення відповідних документів для цього та інших потреб.

Відповідач не має власного житла, не має постійного місця проживання, не працює, постійно змінює не тільки житло, але і країну для проживання. У зв`язку із цим вважає, що в інтересах дитини буде визначити її місце проживання разом з ним, де облаштований побут та створені всі умови для залежного проживання та розвитку дитини.

ОСОБА_2 в будь який час може приїжджати до дитини, бачитися з нею, проводити з нею час, брати участь у її вихованні, що є її обов`язком. Ніхто не чинив і не буде чинити їй перешкод у побаченнях із дочкою, навпаки, дитина повинна спілкуватися з своєю мамою, відчувати від неї любов та турботу.

Вважає, що саме проживання дочки з ним відповідає інтересам дитини, оскільки вона дуже прив`язана до нього. Він не буде чинити перешкод матері у спілкуванні з дитиною та отримання піклування матері, а розлучення дитини з батьком, зокрема у нинішніх умовах та за відповідних обставин, негативно вплине на психологічний стан дочки ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач не надавала і не надає коштів на утримання їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка вона повністю перебуває на його утриманні, просить стягнути на його користь аліменти в розмірі 4000грн., оскільки його доходів на утримання дочки не вистачає. Відповідач офіційно не працює, однак заробляє кошти за кордоном, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки.

26 квітня 2023 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання.

19 травня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Відповідач в судові засідання не з`явилася повторно та не подала відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Встановлено, що спірні правові відносини між сторонами виникли з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано: тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Так, судом встановлено, що за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім"єю у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.11).

ОСОБА_1 , піклуючись про інтереси дочки, звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з ним по АДРЕСА_1 . (а.с.9-10).

ОСОБА_1 не перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони проживали разом однією сім`єю в м.Мукачево Закарпатської області. За час спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2016 році, коли стосунки між сторонами погіршилися, позивач виїхав на проживання в Херсонську область в с.Благодатне Скадовського району, а потім на прохання дочки забрав її до себе та більше шести років дочка ОСОБА_3 проживає з батьком, відвідує школу, а мама участі у її вихованні та утриманні не приймає.

З початку повномаштабної війни в Україні, відповідач, знаючи про небезпеку перебування дитини на окупованій росією території, не забрала дочку до себе на проживання.

Разом з тим, позивач з дочкою ОСОБА_3 , зумівши виїхати з окупованої території, взяті на облік як внутрішньо переміщеної особи і проживають на території Болехівської міської ради.

ОСОБА_3 навчається в Болехівському ліцеї №1 «Академічний» в 7 класі і зарекомендувала себе, як сумлінна, виконавча, дисциплінована учениця, завжди охайна та доглянута.

На даний час позивач винаймає житловий будинок, в якому дочка ОСОБА_3 має облаштовану кімнату, окреме спальне місце, іграшки, стіл для навчання, шафу для одягу та шкільного приладдя. Позивач забезпечує дочку ОСОБА_3 продуктами харчування, одягом, взуттям.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що дочка сторін ОСОБА_3 проживає разом з батьком, який піклується про її фізичний, духовний, моральний розвиток, виховання, створює належні умови для проживання, розвитку його природних здібностей та відпочинку.

Зазначені обставини підтверджують досліджені в судовому засіданні докази: акти обстеження умов проживання, висновок органу опіки і піклування, а також поясненнями свідків та малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Зокрема, свідок ОСОБА_5 пояснила, що проживала з позивачем та його дочкою ОСОБА_3 по сусідству в с. Благодатне Херсонської області, тому їй достеменно відомо про те, що позивач сам виховує дитину, любить її, у них добрі відносини, матір дитини не знає і ніколи не бачила. В грудні 2022 року в зв"язку з окупацією проживати в селі стало небезпечно, тому вони разом зуміли переїхати в м.Болехів, де позивач і надалі проживає з дочкою.

Свідок ОСОБА_6 вказала, що вона з позивачем проживали в одному селі на Херсонщині. З 2019 року стала проживати разом із своїм сином, позивачем та його дочкою, їхні діти разом відвідували школу. Матері ОСОБА_3 , дочки позивача, вона не бачила і не знає, участі у вихованні дитини вона не приймає. Після початку війни, 09 вересня 2022 року зателефонував секретар зі школи та повідомив про те, що дітей потрібно давати в школу, навчання в якій проводилось за програмою рф, оскільки село було в окупації. В зв"язку з їхньою відмовою, почались погрози і збиралась інформації на позивача. Перебувати стало небезпечно і вони 10 вересня прийняли рішення та виїхали в Запоріжжя, а 15 вересня 2022 року приїхали в м.Болехів, де зареєструвалися як ВПО. Її син та дочка позивача ОСОБА_3 начаються в Болехівському ліцеї №1 «Академічний» в одному класі. ОСОБА_3 дуже прив`язана до батька. Відповідач рідко телефонує до своєї дочки, яка хворіє бронхітом і після переїзду довго адаптовується до нових кліматичних умов.

З довідки Благодатненського старостинського округу Скадовського району Херсонської області №1 від 23 березня 2023 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала по АДРЕСА_2 з батьком ОСОБА_1 та була на його утриманні в період з 2018 року по 2022 рік, місцезнаходження матері невідоме (а.с.12).

Згідно довідок Благодатненського ліцею Скадовської міської ради від 20 березня 2023 року №8 та №7 учениця ОСОБА_3 дійсно у період з 2018 -2022 роки (включно) навчалася у вказаному ліцеї. Заняття відвідувала регулярно, батько дитини ОСОБА_1 спілкувався з педагогами, які навчали дочку, цікавився шкільним життям дитини. Мама дитини контакту зі школою, де вона навчалася не підтримувала. Дитину в школу приводив і забирав батько, оскільки мати дитини проживала в іншому регіоні України (а.с.13).

Згідно довідки Болехівського ліцею №1 «Академічний»№36 від 23 березня 2023 року ОСОБА_3 дійсно навчається в 7-В класі Болехівського ліцею №1 «Академічний» (а.с.16).

З довідки Болехівського ліцею №1 «Академічний» №37 від 23 березня 2023 року, яка видана на підставі характеристики класного керівника Л.І. Хоми вбачається, що за час навчання з 19 вересня 2022 року ОСОБА_3 зарекомендувала себе сумлінною, виконавчою і дисциплінованою ученицею. Володіє матеріалом на достатньому рівні. З англійської мови та алгебри має труднощі, але старається подолати, навчається в повну міру своїх можливостей. Має довільну слухову та зорову пам`ять, особливі здібності має до бісероплетіння та малювання. Дитини завжди охайна та доглянута, батько забезпечує її всім, що потрібно для навчання. Учениця вміє знаходити спільну мову з однокласниками і почуває себе комфортно, відповідально ставиться до виконання доручень. Батько ОСОБА_1 постіно цікавиться навчанням і вихованням дитини, спілкується з учителями з метою виявити на що потрібно звернути увагу в навчально-виховному процесі. За час навчання учениці у ліцеї мама жодного разу не приходила, не телефонувала, не цікавилася успіхами дочки (а.с.15).

Відповідно до частин першої та другої ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На виконання вимог статті 171 СК України, судом вислухана думка малолітньої дочки ОСОБА_3 , яка повідомила, що категорично не бажає проживати з матір`ю.

Зокрема, ОСОБА_3 згадала, як вона з батьком та матір`ю проживали в Закарпатській області, а коли батько поїхав в Херсонську область на проживання, то вона дуже сумувала і плакала за ним. Мама не приділяла їй ніякої уваги, вона не вміла готувати, не гралася з нею, весь свій час сиділа в телефоні, а коли йшла на роботу, то закривала її вдома одну. Батько повернувся з Херсонської області, щоб її забрати. Зібравши речі і ляльку, поїхала з ним і з того часу з батьком не розлучається. Мама до неї телефонує не часто, інколи, може привітати на день народження. З батьком цікаво, він з нею грається, проводить вільний час. В м.Болехів вона знайшла нових друзів. Дуже любить свого батька і хоче і надалі проживати з ним.

Такі пояснення дочки ОСОБА_3 ,на думку суду, є усвідомленими, зрозумілими, переконливими та відповідають її віку і зрілості.

При цьому суд в враховує, що ОСОБА_3 мешкає з батьком досить тривалий час, де у неї вже склався усталений побут, навчання, коло друзів і позбавлення її звичних умов життя справить негативний вплив на дівчинку. ОСОБА_3 виповнилося 12 років, а з 14 років вона самостійно буде визначати місце свого проживання.

Таким чином, не надано жодного доказу, які б свідчили про те, що між відповідачем та дочкою існує взаємопорозуміння та те, що дочка бажає проживати з матір"ю та що мати намагається налагодити психоемоційний зв`язок з дочкою.

Як з"ясовано судом, відповідач перешкод для спілкування з дочкою та участі у її вихованні не має.

Із зазначеного вбачається, що батько приділяє більше уваги вихованню дитини й більш відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, піклується про дочку, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку та навчання, дитина перебуває на його вихованні та утриманні. За час окремого проживання батьків і відповідно проживання малолітньої дитини з батьком в дитини сформувалося звичне для неї комфортне оточуюче середовище, стосунки у сім`ї добрі, дитина почувається впевнено.

Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши обставини справи та доводи позовної заяви, враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, маючи за мету забезпечення найкращих інтересів дитини, її впевненості у майбутньому та недопущення емоційних втрат через зміну звичного для дитини комфортного оточуючого середовища, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з батьком.

Як ствердив представник органу опіки та піклування при прийнятті висновку щодо визначення місця проживання дитини та спілкуванні з відповідачкою, остання не заперечувала щодо проживання дочки з батьком, мотивуючи свою позицію тим, що дитина сама в майбутньому повинна вирішити з ким краще проживати.

Слід зазначити, що відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не може бути підставою для відмови у задоволенні таких вимог. З визначенням місця проживання дитини пов`язано вирішення батьками питань щодо утримання й виховання дитини.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року по справі № 646/13541/15-ц.

Установивши, що малолітня ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем, який є дбайливим батьком, усвідомлює повну відповідальність за життя, здоров`я і безпеку своєї дочки, її благополуччя є найвищим його пріоритетом у житті, піклується про неї, виявляє зацікавленість її повсякденним життям та потребами, суд приходить до висновку, що місце проживання дитини слід визначити з батьком, що забезпечить якнайкращі інтереси дитини.

З приводу вимог щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дочки, то слід зазначити, що згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ст.184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальнtp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_809/ed_2018_02_06/pravo1/T022947.html?pravo=1#809" title="Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002">е становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи із віку дітей сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим за 2833 грн, відповідно, мінімальний розмір аліментів становить 1416.50 грн.

Отже, оскільки місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначено із батьком, а тому суд вважає, що матір дочки, яка проживає окремо від них та є працездатною людиною, зобов`язана матеріально утримувати свою дочку, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для їх життя та виховання.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів в даному спорі суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, враховує загальний матеріальний стан відповідача, відсутність в нього інших осіб, яких зобов`язаний утримувати, стан здоров"я дитини та відповідача, фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на її виховання та розвиток через проживання дитини з ним.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 3000,00 грн.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Разом з тим, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі - по 4000 грн.

Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами 25 квітня 2023 року, то з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитининою повноліття.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 1073.60 грн. в дохід держави.

Розподіл судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову на відповідача покладаються витрати, пов"язані з розглядом справи, що в даному спорі становлять 1073.60 грн. за сплату судового збору при подачі позовної заяви про визначення місця проживання дитини, які підлягають стягненю з відповідача в користь позивача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання вимог щодо сплати аліментів, тому відповідач у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК має сплатити судовий збір в сумі 1073.60 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.141, 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

Cтягнути з ОСОБА_2 :

- на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 (три тисячі) грн з подальшою індексацією відповідно до закону та судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

- судовий збір в дохід держави в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 копійок.

Стягнення аліментів розпочати з 25 квітня 2023 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників НОМЕР_1 , фактичне місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 - АДРЕСА_3 .

Виконавчий комітет Болехівської міської ради (орган опіки та піклування) - пл.І.Франка, 12 м.Болехів Калуського району Івано-Франківської області, .

Дата складання повного тексту рішення 21 червня 2023 року

Суддя Головенко О.С.