Дата документу 19.06.2023
Справа № 334/3044/23
Провадження № 2/334/1577/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2023 року до суду звернувся представник: адвокат Кравченко О.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії.

24.04.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.

31.05.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 19.06.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що позивачі користуються квартирою АДРЕСА_1 на умовах найму житлового приміщення, зазначена квартира належить до фонду місцевих рад. Позивач ОСОБА_1 вселилася до вказаної квартири у 1984 році на підставі обмінного ордеру і відтоді безперервно в ній проживає, що підтверджується договором користування електричною енергією №134700038 від 03.09.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 вказана як наймач квартири і споживач електричної енергії.

З 27.04.1991 року і дотепер ОСОБА_1 зареєстрована у даній квартирі, разом з нею зареєстровані її син ОСОБА_2 та онучка ОСОБА_3 .

У 2023 році позивачі виявили бажання приватизувати квартиру, однак під час збирання і підготовки необхідних документів вони з`ясували, що ордер, на підставі якого ОСОБА_1 вселилася до квартири, - втрачений.

З метою отримання копії чи дублікату ордеру позивач зверталася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР, однак листом від 27.02.2023 року повідомлено, що діяльність ДКП «Бюро обміну житлової площі» припинено шляхом ліквідації згідно рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 року №33, а у самому Департаменті зберігаються корінці обмінних ордерів лише з 01.01.1994 року.

Далі, позивач зверталася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з заявою про проведення приватизації без ордеру, однак листом від 10.03.2023 року їй відмовлено.

Позивач вважає, що має право на приватизацію цієї квартири, так як вселилася до неї на законних підставах, незаконність її проживання у ній ніхто не оспорює, проте, неможливо знайти документи на підставі яких була видана квартира її родині, так як ордер не зберігся, а його відсутність позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, тому вона вимушена звернутися до суду з позовом.

Прохали визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на жиле приміщення.

31.05.2023 року до суду звернувся представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Клименко К.О. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що набуття фізичними особами у власність житла в результаті приватизації здійснюється органами приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Вказаним Положенням визначений перелік документів, який подається в орган приватизації громадянином, що виявив бажання приватизувати займане ним і членами його сім`ї на умовах найму жиле приміщення.

Органи місцевого самоврядування під час здійснення приватизації державного житлового фонду не мають законних підстав для розширення або звуження вимог нормативно-правових актів на підставі заяв громадян у разі ненадання повного переліку документів.

Так, при розгляді звернення ОСОБА_1 з питання приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено, що до заяви не надано копію ордера про надання житлової площі, тому листом від 10.03.2023 року№ М-176 позивачу роз`яснено, що у разі відсутності ордера про надання житлової площі, орган приватизації повинен відмовити заявнику.

В даному випадку ситуація ускладнюється тим, що Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року №56, не було передбачено надання органу приватизації копії ордеру. Зазначена вимога з`явилась в новому нормативно-правовому акті - Положенні про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженому Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, яке з моменту набуття чинності визначає порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню. Тобто, громадяни з початку процесу приватизації державного житлового фонду, а саме з 1992 року по 2009 рік не зберігали ордери про надання житлової площі.

В цілому погоджуються щодо наведених позивачем обставин про неможливість реалізувати своє право приватизувати житло, у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів, адже районна адміністрація не оспорює право позивача на приватизацію квартири.

З огляду на вищезазначене та приймаючи до уваги конкретні обставини при яких виник даний спір, районна адміністрація покладається на розсуд суду у вирішенні даного спору з урахуванням, що складна ситуація виникла не з вини органу приватизації, а у зв`язку з неможливістю надати позивачем необхідний пакет документів для здійснення приватизації квартири та відсутністю механізму вирішення вказаного питання у позасудовому порядку.

Позивачі та їх представник: адвокат Кравченко О.В. в судове засідання не з`явилися, 19.06.2023 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 19.06.2023 року подали заяву про розгляд справи без участі представника, відзив на позов підтримали в повному обсязі.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народилася позивач ОСОБА_1 , зареєстрована з 27.04.1991 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 27.01.2023 року, орган видачі 2301, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 17.02.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжя народився позивач ОСОБА_2 , зареєстрований з 20.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 від 30.01.2019 року, орган видачі 2313, та копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 09.02.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя народилася позивач ОСОБА_3 , батьком якої є позивач ОСОБА_2 , зареєстрована з 13.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.12.2015 року, та копією витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 14.03.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 вселилася до квартири за адресою: АДРЕСА_2 у 1984 році на підставі обмінного ордеру, який нею втрачено.

Позивачі користуються квартирою за адресою: АДРЕСА_2 на умовах найму житлового приміщення, зазначена квартира на теперішній час є не приватизованою та належить до житлового фонду територіальної громади м. Запоріжжя.

До теперішнього часу балансоутримувачем вказаної квартири будь-яких претензій на адресу позивачів щодо незаконності мешкання у квартирі не пред`являлося.

На запит до Департаменту з управління житлово-комунального господарства щодо видачі копії корінця обмінного ордеру за 1984 рік, позивач отримала відповідь від 27.02.2023 року заступника директора Департаменту Матказіної О. про те, що діяльність ДКП «Бюро обміну житлової площі» припинено шляхом ліквідації згідно рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 року №33, а у самому Департаменті зберігаються корінці обмінних ордерів лише з 01.01.1994 року.

Позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про приватизацію спірної квартири до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, подавши відповідну заяву та усі наявні у неї документи. Однак, листом №М-176 від 10.03.2023 року позивачу відмовлено у приватизації квартири у зв`язку з ненаданням копії ордера на жиле приміщення, посилаючись на п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.

Частиною 3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

За змістом ст.58 ЖК України ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно ч.1,2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно ч.4,5 ст.5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно ч.1,3 ст.8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно ч.10,11 ст.8 зазначеного Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Згідно п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 вказаного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, зокрема: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

При цьому, Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року №56, не було передбачено надання органу приватизації копії ордеру.

Судом встановлено, що до суду звернулися позивачі, які мають намір приватизувати займану ними на умовах найму квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка на теперішній час є не приватизованою та належить до житлового фонду територіальної громади м. Запоріжжя, з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як уповноваженого органу з питань приватизації, з вимогою про визнання за ними права на приватизацію даної квартири, та зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району провести приватизацію квартири за відсутності ордеру на жиле приміщення, оскільки останній втрачено, у зв`язку з чим їм відмовлено у приватизації даної квартири.

Враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, законність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність ордеру на право вселення в житлове приміщення позбавляє позивачів реалізувати право на приватизацію, та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації, крім ордеру, який позивачі не можуть надати з незалежних причин, у зв`язку з відсутністю чіткого правового регулювання взаємовідносин органу приватизації та громадянина при втраті або неможливості отримання документів, оскільки відповідач не оспорює право позивачів на приватизацію квартири, та з огляду на те, що спір виник не з вини органу приватизації, а у зв`язку з відсутністю механізму вирішення вказаного питання у позасудовому порядку, суд вважає, що позивачі мають право у встановленому законом порядку на приватизацію житлового приміщення, в якому зареєстровані та фактично проживають, а відмова відповідача порушує права позивачів на приватизацію квартири.

Тому суд вважає за необхідне визнати за позивачами право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на жиле приміщення у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, суд враховує висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 200/18858/16-ц та у Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 296/4642/19.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Так як позивачі не заявляли вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76, 81, 83, 89, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 327, 328, 345, 379 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21.06.2023 року.

Суддя: С.М.Телегуз