Справа № 145/2035/20
Провадження № 22-ц/801/2281/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Собцевої А.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу головного державного виконавця Тиврівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наталії Олійник

на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Копилової Л.В., повний текст якої складено 15 вересня 2023 року,

у справі №145/2035/20

за скаргою ОСОБА_1 (скаржник)

на дії Тиврівського ВДВС у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо закриття виконавчого провадження,

встановив:

Короткий зміст вимог заяви

ОСОБА_1 звернувся в районний суд зі скаргою дії Тиврівського ВДВС у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо закриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що постановою від 22 серпня 2023 року головний державний виконавець Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виніс постанову про закінчення виконавче провадження № 71268523 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. За змістом цієї постанови ОСОБА_1 на підставі наказу № 50 від 21.01.2023 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» з 31.01.2023 відповідно до рішення Тиврівського суду від 04.10.2022 року.

Заявник вважає дії і постанову головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області протиправними, оскільки в момент звільнення він не перебував на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод СЗБ», що підтверджується його трудовою книжкою та рішенням Тиврівського районного суду у справі № 145/2035/20, яким визнано незаконними дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо його звільнення на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України та поновлено його на посаді.

В рішенні суду не вказано конкретну посаду на яку його поновлено, проте на його думку мається на увазі посада, яку він обіймав до незаконного звільнення, тобто відповідно до його трудової книжки це посада бригадира електромонтерів.

Натомість видаючи наказ про поновлення його на посаді, ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» не виконав рішення суду, а замість цього по суті перевів його на іншу посаду електромонтера.

Вважає, що судове рішення не виконане належним чином, а тому підстави для закриття виконавчого провадження відсутні.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Олійник Н.А. серії ВП № 71268543 про закінчення виконавчого провадження від 22 серпня 2023 року; визнати акт від 02 серпня 2023 року таким, що перевищує повноваження головного державного виконавця в межах відповідного провадження щодо відомостей, які не входять до компетенції державного виконавця - щодо його присутності та відсутності на ПрАТ «Гніванський завод СЗБ».

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року скаргу задоволено частково. Визнано протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Олійник Н.А. серії ВП № 71268543 про закінчення виконавчого провадження від 22 серпня 2023 року.

В іншій частині скарги відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

31 жовтня 2023 року головний державний виконавець Тиврівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Н. Олійник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність її обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судове рішення виконано боржником добровільно, оскільки наказом ПрАТ «Гніванський завод СЗБ» №50-ос від 31.01.2023 ОСОБА_1 поновлено на роботі з моменту набранням чинності рішення суду. Вважає помилковим висновок суду про те, що поновлення на роботі має відбуватись з дати, що передувала звільненню, оскільки таке посилання відсутнє у рішенні суду від 04.10.2022, крім того зазначає, що таке не закріплено жодною нормою права.

Посилається на те, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником видано наказ про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити ухвалу суду першої інстанції без, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 17 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні головний державний виконавець Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Н. Олійник вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах викладених в ній, просила задовольнити скаргу.

Скаржник - стягувач ОСОБА_1 проти вимог апеляційної скарги заперечував. Пояснив, що рішення суду боржником фактично не було виконане, проте державний виконавець закрила виконавче провадження, що і стало підставою для його звернення до суду із скаргою.

Представник заінтересованої особи боржника О. Московка, вимоги апеляційної скарги підтримав. Пояснив, що підприємством було виконане рішення суду після набрання ним законної сили.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду від 04 жовтня 2022 року дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо звільнення електромонтера бетонозмішувального цеху ОСОБА_1 в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України визнано незаконними та поновлено його на посаді. Визнано незаконним та скасовано кадровий наказ ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» № 127-ОС від 06 листопада 2020 року. Зобов`язано ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» провести відповідні розрахунки втраченого заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до розрахунків. Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» судовий збір в прибуток держави у сумі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок. Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні сплаченого ним судового збору.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 71268543 від 22.08.2023 року виконавче провадження закрито. Підставою для закінчення виконавчого провадження став наказ № 50-ос від 31.01.2023 ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального цеху ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» з 31.01.2023 на підставі рішення Тиврівського районного суду від 04.10.2022 року.

Задовольняючи частково скаргу, в частині визнання протиправної постанови головного державного виконавця Тиврівського ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Н. Олійник від 22 серпня 2023 року у ВП №71268543 про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тиврівського районного суду від 04.10.2022 про поновлення ОСОБА_1 на посаді боржником в повному обсязі та належним чином не було виконане, а відтак підстави для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» відсутні.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З огляду на наведене, принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 цього Закону).

Отже, за наявності документального підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець керуючись вказаною нормою закінчує виконавче провадження, про що виносить відповідну постанову.

Встановленою є та обставина, що Тиврівським відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчено виконавче провадження № 71268543 з виконання рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04.10.2022 року.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що рішення суду не було виконано належним чином, оскільки наказом № 50-ос від 31.01.2023 його поновлено на роботу на іншу посаду, в той же час, державним виконавцем було закрито виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.

Отже, в даному випадку, підлягає перевірці факт виконання рішення суду, а саме - поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Тиврівського районного суду від 04 жовтня 2022 року дії ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо звільнення електромонтера бетонозмішувального цеху ОСОБА_1 в порядку п.2 ст.40 КЗпП України визнано незаконними та поновлено його на посаді.

Як встановлено цим рішенням 06 листопада 2020 року ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» видано наказ №127-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 , електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального з 6 листопада 2020 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Підстава: медичний висновок від 23.10.2020, тоді як відповідно до записів у трудовій книзі ОСОБА_1 він 04 жовтня 2012 року призначений бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху №1. При цьому записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про призначення його на посаду електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального відсутні.

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

В постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) вказано, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 709/1465/19 (провадження № 61-4569св22), від 27 березня 2023 року в справі № 297/377/18 (провадження № 61-11482св22).

Ураховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи зазначені вище норми права, апеляційний суд прийшов висновку, що постанова від 22 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження старшим державним виконавцем винесена передчасно, у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про відсутність закріпленого нормами права обов`язку поновлення на роботі саме з дати, що передувала звільненню не є суттєвими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки як зазначалось вище, рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді не є виконаним в розумінні вимог ст. 235 КЗпП України та ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять підстав для скасування постановленої у справі ухвали.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Тиврівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наталії Олійник залишити без задоволення, а ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун