Справа № 485/1242/23
Провадження №2/485/380/23
19 грудня 2023 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Соловйова О.В.,
секретар судового засідання Гусарова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Наразі у них з відповідачем складні відносини, подружнє життя розладилось, у зв"язку з чим вона з сином тривалий час проживає окремо від відповідача. Їх син є дитиною з інвалідністю, хворіє на тяжке перинатальне ураження нервової системи, має обмеження в самообслуговуванні, пересуванні та орієнтації, має труднощі зі спілкуванням, контролем своєї поведінки, в навчанні. Дитина потребує реабілітаційних послуг в умовах Центру комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю, які не можливо здійснити без її безпосередньої присутності, тому в неї відсутня можливість займатися своєю трудовою діяльністю та матеріально утримувати себе. Вона самостійно піклується про сина та повністю його матеріально утримує, вчасно здійснює огляд у лікарів, у яких він перебуває на обліку. Витрати на лікування, реабілітацію та утримання сина є значними. Наразі вона не має власного доходу, окрім державної соціальної допомоги, що призначається особам, які опікуються дитиною з інвалідністю до 18 років, якої не вистачає. Відповідач працездатний, нещодавно звільнений зі служби в Збройних силах України, отримує виплату грошового забезпечення, інших утриманців не має та має змогу надавати їй допомогу. У добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання сина.
На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред"явлення позову до суду і протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування ним. А також, просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивачка у поданій позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судовї повістки за останнім відомим місцем проживання та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач та відповідач з 26 листопада 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане 26 листопада 2019 року (а.с. 52).
Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 51), який є дитиною з інвалідністю.
У дитини діагностовано: F079, F80.1, F84.8 тяжке перинатальне ураження нервової системи. За станом здоров"я потребує реабілітаційних послуг в умовах "Центр комплексної реабілітації для дітей з інвалідністю "Мрія" (а.с. 29, 46).
Відповідно до медичного висновку, наявне у дитини захворювання (патологічний стан) відповідають розділу Х пункту І підпункту 1.2 "Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної допомоги соціальної допомоги дітей-інвалідів віком до 18 років" (а.с. 42).
Позивачка ОСОБА_1 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 25 липня 2023 року УСВК Інгульського району ДПСЗН ММР (а.с. 47).
Дитина обмежена до самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності, навчання та потребує реабілітаційних заходів (а.с. 35-38).
Дитина проживає з матір"ю за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Снігурівської міської ради (а.с. 28).
Позивачка не працює, отримує дохід лише державну соціальну допомогу, що призначається особам, які опікуються дитиною з інвалідністю до 18 років, у розмірі 2601,10 грн (а.с. 48).
Відповідач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 та є учасником бойових дій (а.с. 27, 53).
Угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ст. ст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Таким чином, як встановлено, дитина сторін є дитиною з інвалідністю, не може обходитися без постійного стороннього догляду, проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.
Відповідач є особою працездатного віку, особливих обставин, що підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів судом не встановлено.
Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому розмірі є обґрунтованими, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та ухвалює про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.
Також позивачка зазначає, що потребує допомоги на її утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за дитиною з інвалідністю.
Відповідно до приписів ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України", дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: 1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; 2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; 3) цей з подружжя опікується нею; 4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
За таких обставин, право матері на отримання аліментів від батька дитини виникає у разі, якщо вона проживає з дитиною з інвалідністю; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; матір опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину з інвалідністю виникає за обов`язкової сукупності вказаних вище юридичних фактів.
Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.
Наявність у відповідача інших утриманців судом не встановлено. Оскільки позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як матір, з якою проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду та якою вона опікується, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому право позивачки на аліменти підлягає захисту судом шляхом стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки.
Суд також враховує, що право того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких мати з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина з інвалідністю, як це визначено положеннями ч. 2 ст. 88 СК України.
Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.
На підставі ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
З врахуванням наведених норм права, оцінивши докази по справі в їх сукупності, співмірність вимог позивача, зважаючи на те, що обставин які б виключали можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, не встановлено, враховуючи стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та вимагає постійного догляду, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до усього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування ним.
Згідно з ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 03 жовтня 2023 року.
У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Щодо вимог позивачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону).
Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням.
Матеріали справи не містять належних доказів понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась їй у справі саме адвокатом, а також відповідного договору про надання правової допомоги з адвокатом, ордеру на здійснення адвокатської діяльності.
Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21)).
За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для компенсації ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу ФОП ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, суд ухвалює про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору.
Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" складає 1073,60 грн. Враховуючи те, що позивачкою заявлено дві вимоги майнового характеру, відповідно і судовий збір підлягає стягненню за кожну вимогу, тобто у загальному розмірі 2147,20 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 жовтня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки доходів відповідача, щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2023 року, і протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та опікування ним.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім грн 20 к.).
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 19 грудня 2023 року.

Суддя О. В. Соловйов