РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/20071/21

Провадження №: 2/755/1709/23

"12" червня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарук В.П.

при секретарі - Гриценку Л.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

-визначити йому, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодичні побачення з донькою 1 (перша) та 3 (третя) субота кожного місяця з 11.00 до 21 год. 00 хв., 1 (перша) та 3 (третя) неділя кожного місяця з 11.00 до 19 год. 00 хв. без присутності матері, ОСОБА_2 ;

-визначити йому спосіб спілкування та виховання з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом проведення спільного відпочинку протягом десяти днів в червні, липні серпні, один раз кожного року;

-зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що вони з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася спільна дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року був встановлений графік спілкування з донькою - ОСОБА_3 , яким визначено останньому спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 періодичні побачення з донькою кожного четверга та кожної п`ятниці з 18.00 години до 20.30 години, кожної суботи з 11.00 години до 18.30 години та інші дні за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що на сьогоднішній день, графік, який визначений на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року не зовсім зручний для нього, останній багато працює, даний графік, який визначений раніше не відповідає інтересам дитини, також на протязі останнього часу відповідачка стала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з його донькою. Позивач не в змозі займатися їх вихованням. Останньому не відчиняють двері, не пояснюючи на це причини. На прохання позивача щодо вирішення даного питання мирним шляхом, відповідач відмовляє, не пояснюючи на це причин, в зв`язку з чим виникла необхідність у подані даної позовної заяви до суду

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

24 січня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому вказала, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року вже було визначено ОСОБА_1 спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_3 дане рішення виконувалося та виконується і на даний час, а тому підстав визначати інший спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною немає. Крім того, що позивачем як підставу змінювати встановлений рішенням суду графік вказано лише його зайнятість на роботі.

Також відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 створює штучні ситуації для того, щоб звинуватити її у невиконанні встановленого графіку спілкування, а вона зі свого боку жодним чином не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком.

Відповідач пояснює, що графік її роботи у будні дні з 13.00 год. по 20.00 год. та в суботу з 09.00 год. до 16.30 год.., тобто неділя є єдиним вихідним днем, який вона може повноцінно провести зі своєю донькою.

Щодо літнього відпочинку відповідачка зазначає, що позивач не надає їй дозвіл на виїзд дитини за кордон, у зв`язку з чим їй досить складно вдається вивезти дитину на відпочинок та на спортивні змагання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2022 року зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районного у місті Києві державної адміністрації надати висновок щодо визначення графіку спілкування батька ОСОБА_1 зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 червня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій вказала, що у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану, вона змушена була виїхати з дитиною за кордон.

В подальшому, ОСОБА_2 подала до суду заяви, в яких просила не розглядати дану справу за її відсутності, зазначала, що дитина навчається за кордоном, а вона перебуває разом з нею. На підтвердження цього долучила до матеріалів справи документ про зарахування дитини до навчального закладу у Польщі. Також, неодноразово подавала до суду заяви про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року зобов`язано Державну прикордонну службу України надати суду відомості щодо перетину державного кордону України за період часу 2021-2023 рр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

14 лютого 2023 року Державна прикордонна служба України надала суду відомості щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

30 березня 2023 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягав.

30 березня 2023 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , з приводу задоволення позову заперечувала, просила залишити встановлений рішенням суду графік спілкування батька з дитиною.

19 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що наполягає на тому, щоб суд залишив уже встановлений графік спілкування батька з дитиною, який був затверджений комісією у справах дітей.

12 червня 2023 року від представника позивача ОСОБА_8 до суду надійшла заява щодо розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

З свідоцтва про шлюб встановлено, що 24 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дочка ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про її народження.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 20 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 червня 2017 року визначено ОСОБА_1 , як спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодичні побачення з донькою кожного четверга та кожної п`ятниці з 18.00 години до 20.30 години, кожної суботи з 11.00 години до 18.30 години та інші дні за домовленістю з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 27 березня 2023 року № 103/2124/41/3 (протокол засідання комісії від 22 березня 2023 року № 4) Орган опіки та піклування не може об`єктивно оцінити питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки повернення дитини в Україну під час дії воєнного стану може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розгляд зазначеного питання можливий після повернення дитини в Україну, або після припинення дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до частини першої статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Положеннями статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду (дивитись, наприклад, постанову від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15-ц, також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18)) висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Згідно наданого до суду висновку Органу опіки та піклування встановлено неможливість вирішення питання щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способу участі батька у вихованні малолітньої дочки, оскільки через запровадження в Україні воєнного стану дитина разом з матір`ю вимушено перебуває за кордоном, повернення дитини в Україну може нести загрозу її життю та здоров`ю. Розглянути зазначене питання можливо лише після припинення дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи неможливість надання суду висновку Органом опіки та піклування щодо можливої зміни встановленого способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також враховуючи наявність не скасованого рішення суду про встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12.06.2023 р.

Суддя: