РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю:

секретаря судового засідання Журавель Д.В.,

представника позивача - адвоката Шульги А.О.,

представника відповідача - адвоката Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Шульга О.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 22 000 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на день постановлення судового рішення.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що на 02 листопада 2015 року між сторонами укладений договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у позику грошові кошти в сумі 22 000 доларів США, про що ОСОБА_2 було складено розписку про отримання грошових коштів у вказаній сумі.

Строк повернення у розписці не зазначений, тому на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України 03.07.2021 позивач направив на адресу ОСОБА_2 вимогу від 01.07.2021 про повернення позики.

Вказану вимогу позивач 02.09.2021 направив вказану вимогу повторно.

Однак позику відповідач не повернув.

09.11.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача посилається на суперечність позовної заяви, в якій зазначено про направлення відповідачу вимоги про повернення позики, одночасно у позові заявлено про нездійснення заходів досудового врегулювання спору. Зазначає, що позивач вимогу не отримав, а у вимозі не зазначено, яким чином ОСОБА_2 повертати борг.

Представник відповідач вважає, що розписка не містить суттєвих умов договору - зокрема строк і умови повернення, відсутня інформація про «інші ідентифікуючи ознаки грошової одиниці та зобов`язанням відповідача їх повернути».

Визнає, що розписку було написано, однак грошові кошти по ній не отримано.

Зазначає, що на початку 2015 року ОСОБА_2 взяв у борг грошові кошти у ОСОБА_4 , а той, в свою чергу, мав боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 , після чого вони втрьох домовилися, що ОСОБА_2 буде винний грошові кошти ОСОБА_1 , однак той ніколи не давав грошові кошти ОСОБА_2 . Крім того, частину коштів ОСОБА_2 віддав позивачу, без будь-яких підтверджень, адже вони мали дружні стосунки.

На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В підготовчому судовому засіданні 24.01.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача, що викладено у відзиві, щодо визнання обов`язковою явку позивача, запропонував сторонам скористатися правом, передбаченим ст. 93 ЦПК України щодо письмового опитування учасників справи, задля чого оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні.

Передбаченим ст. 93 ЦПК України правом учасники справи не скористалися.

Ухвалою від 16.02.2023 закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої письмові заяви по суті справи, за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні оголошено перерву до 19.06.2023 через неявку свідка.

19.06.2023 свідок ОСОБА_4 показав, що ОСОБА_2 мав боргові зобов`язання перед ним, а свідок - перед ОСОБА_1 . Вони втрьох домовилися, що ОСОБА_2 буде винний грошові кошти ОСОБА_1 . Угода оформлена розпискою ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 позики, однак той грошові кошти фактично не передавав, а відповідач не отримував. Свідку відомо, що ОСОБА_2 повертав якісь гроші ОСОБА_1 , однак за цією угодою чи ні, свідок не знає.

Суд заслухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Судом встановлено, що 02 листопада 2015 року ОСОБА_5 склав розписку, якою засвідчив факт отримання від ОСОБА_6 в якості позики 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США в день складання цієї розписки.

Формулювання розписки «отримання в якості позики» засвідчує, що розпискою оформлений саме договір позики. Зміст розписки містить усі необхідні умови вказаного виду договорів - дату укладення, конкретну суму отриманих відповідачем грошових коштів, валюту зобов`язання.

Розпискою не встановлений строк повернення позики.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позивач двічі (03.07.2021 та 02.09.2021) направляв відповідачу вимогу від 01.07.2021 про повернення позики, що підтверджується описами вкладення в цінний лист, фіскальними чеками та накладними (а.с. 7-10).

На теперішній час позика не повернута.

Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Враховуючи, що оригінал розписки перебував в позивача, а умови договору позики не передбачали можливості повернення позики частками, то твердження про часткове виконання ОСОБА_2 зобов`язань по договору позики є безпідставним.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що розпискою оформлений інший вид правочину, а грошові кошти фактично не передавалися відповідачу, що, на думку представника останнього, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 .

Так, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Такі ж самі положення містить і стаття 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17.

Згідно із змістом ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі, що еквівалентний 22 000 доларів США, оскільки відповідно до вимог статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті

На день розгляду справи судом зобов`язання відповідача триває, офіційний курс гривні до долара США змінився й станом на день розгляду справи дорівнює 36,5686 грн. за 1 долар США (що є загальновідомою обставиною та в силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає), а сума боргу, еквівалентна 22 000 доларів США, становить 804 509,20 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача.

Керуючись ст.ст. 218, 505, 526, 527, 530, 545, 1046, 1049, 1049 ЦК України, ст.ст. 78, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 804 509,20 грн. (вісімсот чотири тисячі п`ятсот девять гривень 20 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6004,53 грн.

Відомості, передбачені п. 5 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 : РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.06.2023.

Суддя Є.С. Боєв

19.06.23