УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Воробйова Т.А.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1

до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради

про захист цивільних прав та інтересів, порушених незаконним затвердженням плану зонування території (Ж-4) та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними рішення, дії чи бездіяльність відповідача при незаконному затвердженні плану зонування території (Ж-4), якими порушено цивільні права та інтереси позивача, та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 90 000,00 грн.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 вказала, що при затвердженні плану зонування території (Ж-4) Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради допустив дев`ять порушень вимог чинного законодавства, чим порушив права та інтереси ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що внаслідок таких неправомірних дій відповідача їй спричинено моральну шкоду, адже вона зазнала погіршення стану здоров`я, перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та інші негативні наслідки.

Оскільки законодавством України не встановлено критеріїв розрахунку розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 розмір моральної шкоди визначає на свій розсуд з урахуванням характеру протиправних дій відповідача, глибини завданих позивачу фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовуються незаконними діями Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при незаконному затвердженні плану зонування території (Ж-4).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування.

Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 12 Закону України "Про основи містобудування" до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

ОСОБА_1 вважає, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при затвердженні плану зонування території (Ж-4), порушено її права та інтереси.

Суд зазначає, що відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про основи містобудування" затвердження плану зонування території відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, а не до їх виконавчих органів.

Крім того, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту як звернення з вимогами позовної заяви про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності при затвердженні нормативного акту.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. Однак за ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

Наслідком розв`язання спору має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача, тому вимога про визнання протиправними дій відповідача при затвердженні нормативного акту не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту шляхом пред`явлення позову про визнання протиправним такого акту, за наявності для того підстав.

Таким чином, незгода позивача з діями відповідача щодо затвердження плану зонування території (Ж-4) не підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки відсутність спору між сторонами унеможливлює здійснення судового захисту будь-яких прав позивача. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, зі змісту позову вбачається, що позивач оскаржує дії суб`єкта владних повноважень, які пов`язані із затвердженням плану зонування м. Житомира.

Таким чином, права позивача можуть бути захищені у судовому порядку шляхом пред`явлення позову про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким затверджено план зонування території міста, та оскільки правовідносини, які виникли між позивачем і органом місцевого самоврядування, який реалізує державну політику у сфері містобудування, є адміністративно-правовими, така справа підлягатиме розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, наведені приписи законодавства та встановлені їм відповідні правовідносини, суддя дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду, у зв`язку з чим у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.

Оскільки зазначені вимоги не підлягають судовому розгляду, тому суд не зазначає, до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Керуючись статтями 186, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про захист цивільних прав та інтересів, порушених незаконним затвердженням плану зонування території (Ж-4) та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.А. Воробйова