Справа № 459/1091/23
Провадження № 2/459/179/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири,-

В С Т А Н О В И В :

03.04.2023 представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_1 та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову послався на те, що 18.04.2003 між сторонами було укладено шлюб. На підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18.01.2023, шлюб між сторонами був розірваний. За час спільного сімейного життя, з метою поліпшення житлових умов сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2005. Кошти на придбання даної квартири сторонами брались на підставі кредитного говору №606/33-012 від 28.07.2005 у ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по даному кредитному договорі була повністю погашена 2013 році, одночасно банком було знято заборони на відчуження даного майна. Власником даної квартири є відповідач. Також вказав, що після припинення сімейних відносин, сторони і надалі проживають у даній квартирі, відтак у позивачки виникла необхідність поділити майно шляхом визнання за нею право власності на частини даної квартири.

06.04.2023 судом відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

05.05.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2023.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належно повідомлені.

Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.04.2003, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.01.2023.

Відповідно договору купівлі-продажу від 28.07.2005, відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована як приватна власність ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 09.10.2013 за № 10.1-186/87-4563, заборгованість по кредитному договорі №606/33-012 від 28.07.2005 була повністю погашена, одночасно банком було знято заборону на відчуження даного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін, будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на якого воно зареєстроване, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Позивачкою надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тобто існують законні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного майна.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачам відомі та зрозумілі.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.142, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 50% судового збору та повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку квартири задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 536,80грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 536,80грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2023 р.

Суддя: Н. Я. Отчак