Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9279/23
Номер провадження 2/711/2861/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Казидуб О. Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами, приходжу до наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Питання підсудності цивільних справ врегульоване зокрема ст. 29 та ст.497 ЦПК України, яка передбачає, що підсудність цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

На цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила територіальної підсудності.

Норми статей ЦПК України передбачають загальну, територіальну та виключну підсудність. Закон України "Про міжнародне приватне право" (ст.75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст.2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (ст.1, ч.1, п.3, ст.ст.75-77 Закону).

Визначення поняття "іноземний елемент" наведено у ст. 1, ч.1, п.2 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст. 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є громадянином Латвійської Республіки.

З тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 розлучилися у Ісландії 10 березня 2023 року та до матеріалів справи додано копію Свідоцтва про розірвання шлюбу (без завіреного перекладу на українську мову).

Таким чином, з тексту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже розірваний.

А тому, приходжу до висновку, що у відкритті провадження по даній справі необхідно відмовити.

Згідно з ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право про звернення до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому статтями 464-466 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: О. Г. Казидуб