Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1416/23 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1416/23 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення місць загального користування будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача заборгованість за послуги централізованого опалення місць загального користування будинку у розмірі 8641,37 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 2684,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є відповідач, влаштована індивідуальна (автономна) система опалення та відповідач отримує послуги з централізованого опалення місць загального користування житлового будинку, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради.

Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 №630 передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

В зв`язку із несплатою коштів за опалення місць загального користування будинку по кожному місяцю опалювальних періодів з 01 грудня 2018 по 01 січня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 8641,37 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Вважає, що строк позовної давності звернення до суду із позовною заявою не пропущено, оскільки строк пред`явлення позову за період 01.12.2018 по 01.01.2023 обчислюється з наступного дня після винесення ухвали про скасування судового наказу, тобто із 03.11.2021 та закінчується 03.11.2024. Отже враховуючи, що строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за період 01.12.2018 по 01.01.2023 було перервано винесенням судового наказу про стягнення заборгованості за даний період, тому вважає, що позовна заява подана у встановлений ст. 257 ЦК України строк.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 липня 2023 року позов КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги із централізованого опалення місць загального користування будинку в сумі 8641,37 грн. за період з 01.12.2018 року по 01.01.2023 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в позовній заяві не визначено, які саме місця загального користування опалюються в будинку АДРЕСА_2 . При цьому вказує, що всі місця загального користування в під`їздах та на сходинкових майданчиках будинку фактично від`єднанні від теплоносіїв, зі всіх секцій батарей було злито воду та опалення таких місць загального користування не відбувається вже понад шість років. Крім того, дах будинку конструктивно влаштований таким чином, що на ньому теж відсутні місця загального користування, які б могли опалюватись позивачем. Тому посилання позивача про наявність місць загального користування в будинку АДРЕСА_2 безпідставні. Крім того, відповідно до умов Договору дарування частки квартири від 27.09.2021 року, відповідач з 29 вересня 2021 року взагалі не являється власником квартири АДРЕСА_1 , тому з цієї дати немає жодного відношення до даної квартири. Зазначає, що судом невірно застосовано норми матеріального права щодо переривання перебігу позовної давності, оскільки вона не вчинила жодних дій, що свідчать про визнання нею боргу або іншого обов`язку, тому вказані підстави для переривання перебігу строку позовної давності відсутні. Отже, на її думку, судом стягнуто суми коштів з порушенням строків позовної давності та взагалі з неналежного відповідача.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцями загального користування житлового будинку є сходові клітини, ліфтові шахти, вестибюлі, коридори, підвали, горища, сміттєзбиральні камери, службові приміщення, приміщення консьєржа тощо. І у всіх цих приміщеннях можуть бути опалювальні прилади, в т.ч. проходити транзитні трубопроводи систем централізованого опалення. В будинку за адресою: АДРЕСА_2 , кількість квартир з автономним опаленням складає 4 (площею 217,8 кв. м.), кількість квартир з централізованим опаленням 56 (площею 2516,3 кв. м.). За рахунок великої кількості квартир з централізованим опаленням підтримується необхідна температура в МЗК. Даними комфортними умовами в МЗК користуються також і мешканці квартир з автономним опаленням. Витрати на опалення місць загального користування в житлових будинках є частиною теплової енергії спожитої будинком, від загального споживання, згідно показників приладу обліку теплової енергії, а не додатковою величиною. Тобто, якщо навіть в під`їзді немає приладів опалення, то відбувається обігрів підвалу, що забезпечує комфортне життя і для тих, хто встановив автономне опалення.

Вказує, що на момент подачі позовної заяви 15.02.2023 року позивач не володів повною інформацією про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та не міг володіти зазначеною інформацією, оскільки до КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради власники квартири не зверталися та про вчинення будь-яких правочинів не повідомляли. КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради спиралося тільки на дані, зазначені у довідці про склад сім`ї, зареєстрованих членів родини.

Додає, що 11.08.2021 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування з ОСОБА_1 за період 01.12.2018 по 01.08.2021. За даною заявою винесено судовий наказ 16.09.2021 року про стягнення боргу, який було скасовано ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира. Зазначає, що строк пред`явлення позову щодо стягнення заборгованості за період 01.12.2018 по 01.01.2023 обчислюється з наступного дня після винесення ухвали про скасування судового наказу, тобто з 03.11.2021 та закінчується 03.11.2024, а строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості перервано винесенням судового наказу про стягнення заборгованості за даний період, тому позовну заяву подано у встановлений ст. 257 ЦК України строк. Оскільки строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, тому перебіг позовної давності починається з 12 березня 2017 (з 12 березня 2020 року встановлено карантин - три роки позовної давності). Вважає всі аргументи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї від 08.02.2023 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані 2 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

03 листопада 2021 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира було скасовано судовий наказ у справі 296/7193/21 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості (а.с.9).

Рішенням №1097 від 08.12.2016 року виконавчого комітету Житомирської міської ради погоджено КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради нарахування плати за опалення місць загального користування в будинках обладнаних лічильниками обліку теплової енергії у місті Житомирі, споживачам, квартири яких відключені від системи теплопостачання, з моменту затвердження виконавчим комітетом Житомирської міської ради відповідних розрахунків часток (коефіцієнтів) нормативної витрати тепла для опалення місць загального користування по кожному будинку окремо (а.с.10).

Згідно рішення №91 від 07.02.2018 року затверджено коефіцієнти нормативної витрати теплової енергії для опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках міста Житомира (а.с.11).

Заборгованість за надані послуги централізованого опалення місць загального користування в житловому будинку по квартирі відповідача з 01 грудня 2018 року по 01 січня 2023 року складає 8641,37 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (а.с.5-6).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг централізованого опалення місць загального користування будинку, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим у відповідача наявний обов`язок своєчасно оплачувати отримані послуги. Нарахування КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради плати за опалення місць загального користування відповідно до Методики №315 за адресою: АДРЕСА_2 , проводиться на підставі чинних нормативно-правових актів та рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради №1097 від 08.12.2016, №91 від 07.02.2018, проекту розрахунку частки нормативної втрати тепла для опалення місць загального користування багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , а доказів протилежного суду відповідачем не надано й судом не здобуто. Натомість ОСОБА_1 порушувала свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, що є підставою для стягнення заборгованості.

Однак, повністю з таким висновком суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Як стверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», а також чинними під час спірних правовідносин Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 №315 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства від 28.12.2021 року №358) затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлений порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі- комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг (пункт 1 розділу 1 Методики).

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень, здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів. Тому, згідно шостого розділу «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько- побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення. В своїй апеляційній скарзі відповідач заперечує дану обставину, вважає, оскільки в позовній заяві не визначено, які саме місця загального користування опалюються та стверджує, що ці місця фактично від`єднанні від теплоносіїв, тому заборгованість не підлягає сплаті.

Встановлено, що КП«Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради надавало відповідачу як споживачу за адресою: АДРЕСА_2 послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялася.

Пунктом 38 Правил №830 визначено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат на частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Відповідно до п.7 розділу 4 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р. №315 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства від 28.12.2021 року №358) передбачено, що незалежно від наявності опалювальних приладів у будівлі/ будинку, окрім підвалів, техпідпіль та горищ, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений розрахунково за формулою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за надання послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку є вірним.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення всієї суми заборгованості, виходячи з наступного.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення постачання теплової енергії вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.12.2018 по 01.01.2023 в розмірі 8641,37 грн.

Однак, із договору дарування частки квартири від 27.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 свою 1/3 частину квартири, а тому з 29.09.2021 року не являється власником даної квартири, у зв`язку із чим і неповинна нести обов`язки щодо сплати за надані послуги з централізованого опалення постачання теплової енергії з вказаної дати.

Проте, за період з 01.12.2018 по 29.09.2021 з відповідача може бути стягнути лише заборгованості в розмірі 1326,13 грн. (3978,41 грн. : 1/3 ч. = 1326,13 грн., з яких: 3978,41 грн. заборгованість за період 01.12.2018 по 29.09.2021; 1/3 частина квартири, яка належала відповідачу), оскільки до вчинення договору дарування відповідачу на праві власності належала лише 1/3 частина квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 26.11.1993 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право на стягнення заборгованості в примусовому порядку через суд.

11 серпня 2021 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення місць загального користування з ОСОБА_1 за період 01.12.2018 по 01.08.2021 на суму 3881,12 грн. За даною заявою винесено судовий наказ 16.09.2021 року, який було скасовано 03.11.2021 року.

Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з 01 грудня 2018 року по 01 січня 2023 року.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованості в розмірі 1326,13 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 379,59 грн. (15,3% задоволених вимог) та з позивача на користь відповідача 1364,51 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (84,7% відмовлених вимог).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Вернидуб Дмитро Вікторович, задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги із централізованого опалення місць загального користування будинку за період з 01.12.2018 по 27.09.2021 у розмірі 1326,13 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 379,59 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1364,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Судді