Справа №:755/2549/22
Провадження №: 2/755/1682/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві питання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

у с т а н о в и в:

16.02.2022 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду від 13.06.2022 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22.03.2023 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Позивач та/або його представник в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача до початку проведення судового засідання у справі звернувся до суду з клопотанням, у якому просить проводити судове засідання призначене на 16.06.2023 року без її участі.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи без участі їх представника.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, приходить до висновку про те, що позовну заяву слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За змістом ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Тобто закон не вимагає встановлення судом причин повторної неявки позивача до судового засідання для вирішення питання про залишення позову без розгляду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

При цьому чинне процесуальне законодавство пов`язує поважність причин неявки лише з першою неявкою в судове засідання, а при повторній неявці позов залишається без розгляду не залежно від обставин.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 43 та ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Отже, відповідно до положень ст. 2 ЦПК України одним з завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд справи, а строки розгляду справи передбачені ст. 210 ЦПК України, натомість справа за позовом ОСОБА_1 перебуває в провадженні суду з лютого 2022 року, і у справі призначалось близько десяти засідань у жодне з яких ані позивач, ані його представник не з`явились.

Згідно статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Статтею 257 ЦПК України передбачено, що поважна чи неповажна причина повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання значення не має, оскільки положення закону направлене на дотримання розумного строку розгляду справи і недопущення зловживання процесуальними правами як самих таких учасників процесу, так і правами інших осіб. Вказана позиція кореспондується з висновком ВССУ у справі №6-24063/ск15.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

В судове засідання призначене на 09.05.2023 року позивач та/або його представник не з`явились, причини неявки суду не повідомили, при цьому явка позивача в судове засідання була визнана обов`язковою ухвалою суду від 22.03.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник отримали 23.03.2023 року судові повістки в електронному вигляді про виклик до суду на 09.05.2023 року в додатку "Viber" за їх телефонними номерами, які вказувались ними у позовній заяві (а.с. 157-158).

Крім того, ухвала суду від 22.03.2023 року була доставлена до електронної скриньки представника позивача 27.03.2023 року (а.с. 155).

Також ухвала суду від 22.03.2023 року та судові повістки про виклик до суду на 09.05.2023 року направлялись поштовим зв`язком на адреси позивача та його представника, які були вказані ними у позовній заяві, однак судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресатам (а.с. 154, 165).

У зв`язку з неявкою сторін судове засідання призначене на 09.05.2023 року не відбулось і наступне засідання було призначене на 16.06.2023 року.

В судове засідання призначене на 16.06.2023 року сторона позивача повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, не дивлячись на те, що явка позивача в судове засідання була визнана обов`язковою ухвалою суду від 22.03.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник отримали 10.05.2023 року судові повістки в електронному вигляді про виклик до суду на 16.06.2023 року в додатку "Viber" за їх телефонними номерами, які вказувались ними у позовній заяві (а.с. 166-167).

Крім того, судова повістка про виклик до суду на 16.06.2023 року була доставлена до електронної скриньки представника позивача 10.05.2023 року (а.с. 168).

Направлена на адресу позивача судова повістка про виклик до суду на 16.06.2023 року повернулась до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 169).

Згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Крім того, за ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, суд вважає, що сторона позивача повідомлялась про судові засідання призначені на 09.05.2023 року та 16.06.2023 року належним чином.

Приймаючи рішення про визнання належним повідомлення сторони позивача про час та дату судових засідань суд за аналогією приймає до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №761/14537/15-ц, у якій йшлося про те, що апеляційний суд виконав обов`язок стосовно повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, оскільки направив її на електронну адресу повідомлену позивачем, яку останній використовував під час розгляду справи, що є належним повідомленням.

Також у своїй постанові від 30.11.2022 року в справі №759/14068/19 суд касаційної інстанції зазначив наступне: «Верховний Суд виходить із того, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року)».

Отже, сторона позивача вдруге поспіль не з`явилась в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і завчасно, причин неявки в судові засідання призначені на 09.05.2023 року та 16.06.2023 року сторона позивача суду не повідомила, не дивлячись на те, що явка позивача в судове засідання була визнана обов`язковою.

Суд повторно звертає увагу, що аналіз норм ст.ст. 223, 257 ЦПК України вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки. Тож у разі повторної неявки, суд має залишати позовну заяву без розгляду, адже вказані положення цивільного процесуального закону покликані дисциплінути позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Водночас, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 310/12817/13.

Приймаючи рішення про залишення позову без розгляду суд враховує тривалий час перебування справи в провадженні суду першої інстанції, сторона позивача жодного разу до суду не з`явилась, а також те, що позивач та його представник, як найбільш зацікавлені особи в розгляді даної справи, мали право бути присутніми в судовому засіданні особисто, або звернутись до суду із клопотанням про проведення судового засідання в режимі відео-конференції, проте таким правом останні не скористались.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень цивільно-процесуального закону на суд покладається обов`язок забезпечення усім учасникам процесу рівних можливостей для реалізації наданих їм прав. В той же час суд не може змусити таку сторону використовувати надані їй права та можливості.

Установивши всю сукупність передбачених законом обставин, ураховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись 2, 13, 43, 44, 128, 130, 210, 223, 257, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали складений та підписаний суддею 16.06.2023 року.

Суддя -