441/965/19 2/441/25/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2023 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Іваськевич А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 27 травня 2019 року звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання Договору довічного утримання від 20 лютого 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370 мотивуючи тим, що з 26 травня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який будучи власником житлового будинку на АДРЕСА_1 20 лютого 2006 року уклав Договір довічного утримання з ОСОБА_2 за умовами якого ОСОБА_3 передав у власність відповідачці належне йому домоволодіння, а остання в свою чергу зобов`язалась довічно утримувати її та чоловіка, забезпечувати житлом, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, вартість матеріального забезпечення визначена Договором у розмірі 250 грн. 00 коп. на місяць, інше. За життя ОСОБА_3 й надалі після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка ухиляється від виконання умов укладеного 20 лютого 2006 року Договору, необхідної допомоги не надає, до неї не навідується, станом здоров`я не цікавиться, комунальні послуги не оплачує, усім необхідним за рахунок пенсії вона забезпечує себе самостійно. Просила розірвати Договір довічного отримання від 20 лютого 2006 року, що укладений між її покійним чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з підстав порушення останньою виконання умов такого, понесені у справі судові витрати стягнути з відповідачки.

Ухвалою судді від 25 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 66).

Відповідачка ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву від 16 жовтня 2019 року позов заперечила, окрім цього зазначила, що добросовісно, в повному обсязі виконувала та продовжує виконувати умови укладеного 20 лютого 2006 року між нею та покійним дядьком ОСОБА_3 . Договору довічного утримання, а також здійснює інші обов`язки по утриманню позивачки ОСОБА_1 , навіть й ті, які не входять до його умов, що багато років нею, як набувачем надавалась допомога як ОСОБА_3 за його життя так і позивачці ОСОБА_1 у вигляді надання коштів, купівлі і доставки продуктів, їжі, прибирання будинку, його поточного ремонту, забезпечення позивачки ліками тощо. У відповідності до ч. 3 ст. 749 ЦК України, вона повністю оплатила поховання ОСОБА_3 , придбала та оплатила спорудження надгробного пам`ятника, хоч такі обов`язки і не були передбачені умовами укладеного Договору, що вона хоч і є власником набутого будинку на АДРЕСА_1 , однак в такому не проживає, жодних перешкод позивачці у користуванні житлом не чинить, комунальні послуги оплачує, про що свідчать платіжні документи, інше (т. 1 а.с. 72-97).

Представник позивачки ОСОБА_4 у відповіді на відзив від 14 листопада 2019 року доводи відповідачки заперечив, зазначив, що копії платіжних документів надані відповідачкою є неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, більше того, необгрунтованим є надання ОСОБА_2 квитанцій про купівлю будівельних матеріалів для ремонту будинку, оскільки Договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року такого обов`язку набувача - не передбачено. Що стосується квитанцій про купівлю ліків у 2012 та 2013 роках то жодних медикаментів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не отримувала, а квитанції про оплату послуг датовані лише березнем 2019 року, тобто після розмови позивачки з відповідачкою про намір розірвати укладений 20 лютого 2006 року Договір довічного утримання (т. 1 а.с. 104-107).

Відповідачка ОСОБА_2 у запереченні на відзив від 09 грудня 2019 року, покликання представника позивачки ОСОБА_4 про неналежне виконання умов Договору від 20 лютого 2006 року заперечила, зазначила, що окрім виконання в повному обсязі умов передбачених у Договорі, надавала ще й додаткову допомогу позивачці, зокрема по прибиранню будинку, його поточному ремонту за власні кошти, тощо, що саме вона, а не позивачка оплачувала й надалі оплачує рахунки за електроенергію, газ та інші комунальні послуги, при цьому доказів на підтвердження надання всієї допомоги за період з 2006 року по 2019 рік не збирала, з огляду на хороші стосунки з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 125-129).

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 134).

Позивачка ОСОБА_1 в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, пояснила, що за життя чоловіка ОСОБА_3 її стосунки з відповідачкою ОСОБА_2 були добрі, остання часто приїжджала, допомагала їм, купляла продукти, інше, однак після смерті чоловіка, відповідачка самоусунулась від виконання своїх обов`язків, рідко її навідує, кошти не надає, по господарству не допомагає, не забезпечує ліками, продуктами, про неї не піклується, комунальні послуги здебільшого вона оплачує сама, просила позов задовольнити, Договір довічного утримання від 20 лютого 2006 розірвати.

Представник позивачки ОСОБА_4 в суді вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив від 14 листопада 2019 року, окрім цього зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 не виконує свої обов`язки за Договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року, відтак є підстави для його розірвання, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що всю необхідну допомогу, в тому числі ту, яка не передбачена умовами укладеного 20 лютого 2006 року Договору довічного утримання, покійному дядьку ОСОБА_3 та його дружині - ОСОБА_1 надавала, а останній продовжувала надавати і після її звернення з позовом до суду, що позивачка з початку 2019 року, після появи дочки ОСОБА_5 , з метою успадкування житлового будинку, що на АДРЕСА_1 , який вона як набувач отримала у власність внаслідок укладеного 20 лютого 2006 року Договору довічного утримання, безпідставно дорікає їй у порушенні його умов та свідомо перешкоджає у виконанні обов`язків за таким Договором, про що вона окрім іншого повідомляла голову сільської ради с. Повітне Городоцького району Львівської області, просила у позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_6 в суді вимоги позовної заяви заперечив покликаючись на відсутність підстав для розірвання Договору довічного утримання укладеного 20 лютого 2006 року між відповідачкою ОСОБА_2 та покійним ОСОБА_3 - на вимогу третьої сторони ОСОБА_1 , просив у позові відмовити.

В судове засідання 29 травня 2023 року учасники справи не з`явилися, у заявах від 24 квітня 2023 року представник позивачки ОСОБА_4 та представник відповідачки ОСОБА_6 просили про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності довірителів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши сторони, представників, свідчення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, 20 лютого 2006 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_2 (Набувачем) укладено Договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. реєстровий № 370, а 26 травня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 зареєстровано шлюб, актовий запис № 6 (т. 1 а.с. 118, 9).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що убачається із копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 10).

ОСОБА_1 , як третя особа на користь якої відповідачка має обов`язок за Договором виконувати взяті на себе обов`язки по догляду, звернулась до суду із позовом про розірвання Договору довічного утримання укладеного 20 лютого 2006 року між покійним чоловіком ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 мотивуючи в основному невиконанням відповідачкою, як за життя ОСОБА_3 так і після його смерті обов`язків по догляду згідно Договору і зокрема, що ОСОБА_2 матеріальне забезпечення в розмірі 250 грн. на місяць не надає, харчуванням, одягом, медикаментами не забезпечує, комунальні послуги не сплачує, до неї не навідується, по господарству не допомагає, інше.

Договір довічного утримання (догляду) є альтернативою договору купівлі-продажу в тих випадках, коли особа за життя має намір, але за певних умов, розпорядитись належним їй на праві власності майном.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає іншій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Передаючи у власність майно, відчужувач, насамперед, має за мету отримання матеріального забезпечення, догляду та послуг, яких він потребує. Утримання (догляд) може полягати як у матеріальному (натуральному чи грошовому) забезпеченні, так і у наданні догляду. Сторони вправі самостійно визначити в договорі розмір, обсяг та періодичність надання матеріального забезпечення, види і зміст догляду.

Частиною четвертою статті 746 Кодексу передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

При цьому, ця третя особа не стає окремою стороною у договорі і сам договір не перетворюється на трьохсторонній.

Факт перебування такої особи в родинних стосунках з відчужувачем юридичного значення не має.

Договір довічного утримання припиняється у разі смерті відчужувача (за винятком обов`язку набувача поховати відчужувача).

Договір довічного утримання може бути розірваний на підставі рішення суду:

- на вимогу відчужувача або третьої особи у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від їх вини;

- на вимогу набувача.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Проте, невиконання обов`язків або неналежне виконання обов`язків не завжди призводить до припинення договору.

Відчужувач вправі пред`явити позов про відшкодування збитків. У винятковому випадку існує можливість подати позов не про припинення дії договору довічного утримання, а про обов`язок набувача виконати в натурі обов`язки, взяті на себе, або про стягнення грошової компенсації всіх видів матеріального забезпечення, вказаних у договорі.

Набувач вправі припинити договір тільки в тому випадку, коли через незалежні від нього обставини його майнове становище змінилося настільки, що він не в змозі надавати набувачеві належне матеріальне забезпечення, обумовлене в договорі. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

Одностороння відмова від договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Це положення ст. 651 ЦК України.

Так, із змісту Договору довічного утримання від 20 лютого 2006 року, зокрема пунктів 1-5 убачається, що ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 належне йому на праві приватної власності домоволодіння на АДРЕСА_1 , яке складається з цегляного житлового будинку загальною площею 67, 3 кв.м, житловою площею 47, 2 кв.м, цегляної літньої кухні-сараю, цегляної вбиральні та металевої огорожі. Ціна відчужуваного майна визначена в сумі 60 889 грн. 00 коп.

Відповідно до пунктів 6, 7 Договору, ОСОБА_2 , як набувач зобов`язалась довічно утримувати ОСОБА_3 та позивачку ОСОБА_17 , забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 250 грн. 00 коп. на місяць.

Пунктом 8 Договору передбачено, що за згодою сторін набувач майна по наданню ОСОБА_3 та позивачці ОСОБА_17 довічного забезпечення визначається у вигляді забезпечення їх житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваному домоволодінні, а також необмежене користування господарськими спорудами та земельною ділянкою.

Також сторони погодили, що цей Договір може бути розірваний лише за згодою Відчужувача або Набувача, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання - однією із сторін Договору в судовому порядку (п. 9 Договору). Сторони підтвердили, що укладений Договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру мнимої та удаваної угоди, а також не є зловмисною угодою (т. 1 а.с. 118, 118 зворот).

Із свідчень ОСОБА_9 в суді убачається, що є сусідкою позивачки з якою має дружні, майже родинні відносини, що за життя ОСОБА_3 жодних претензій до відповідачки з приводу не належного виконання нею умов Договору по догляду не мав, остання допомагала по господарству, садила картоплю, встановлювала до будинку сходи, що після смерті ОСОБА_3 стосунки між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погіршились, кошти на лікування позивачки давали сусіди.

Із свідчень ОСОБА_8 в тій частині також убачається, що з позивачкою має дружні стосунки, що після смерті ОСОБА_3 , відповідачка опікувалась ОСОБА_1 , остання вважала її своєю дочкою, що ОСОБА_2 часто, майже кожного тижня, приїжджала до позивачки, привозила продукти харчування, згодом стала навідуватись менше, що у 2019 року ОСОБА_2 у присутності сільського голови намагалась передати ОСОБА_1 250 грн., однак остання від отримання грошових коштів відмовилась, що відповідачка перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою позивачці не чинила, з будинку її не виганяла, про те, що двері та вікна у будинку замінював онук позивачки за власні кошти, знає зі слів останньої.

Згідно свідчень ОСОБА_7 , в тій частині, що при житті ОСОБА_3 та після його смерті до 2019 року, стосунки між позивачкою та відповідачкою були дуже добрі, остання допомагала ОСОБА_1 з городництвом, привозила продукти харчування, часто навідувала її, що у зв`язку з набуттям відповідачкою права власності на будинок згідно Договору, позивачка звернулась до суду з означеним позовом після чого стосунки між ними погіршилися, що ОСОБА_1 отримати грошові кошти в розмірі 1000 грн. від ОСОБА_18 , відмовилась.

Свідок ОСОБА_5 в суді показала, що ОСОБА_1 є її матір`ю, зі слів останньої ОСОБА_2 жодним чином матері не допомагала та не допомагає, ліками та одягом ніколи не забезпечувала, купляла хліб один раз на місяць, утримання у розмірі 250 грн. 00 коп. стала надавати лише після звернення з позовом до суду, що відповідачка приїжджала раз на місяць, прибирала у будинку, а згодом стала приїжджати і раз на два місяці, при цьому часто провокувала скандали як наслідок у матері погіршувалося самопочуття, зі слів останньої знає, що похорон ОСОБА_3 оплатила мати, а подальші витрати вона як дочка ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ділили на половину, що саме вона, а не відповідачка допомагає матері, перешкод у користуванні та проживанні у будинку відповідачка не чинить.

Із свідчень ОСОБА_10 в суді в тій частині також видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає давно, що за життя ОСОБА_3 часто бачила їх утрьох біля будинку, стосунки між ними були дуже хорошими, похороном ОСОБА_3 займались як позивачка так і відповідачка, при цьому хто саме оплачував витрати на поховання їй не відомо, що після смерті ОСОБА_3 стосунки позивачки з відповідачкою були добрими, остання часто приїжджала і допомагала ОСОБА_1 по господарству.

Свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_2 надавала всю необхідну допомогу як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 , що відповідачка забезпечувала їх продуктами харчування, оплатила заміну вхідних дверей будинку, погасила борг позивачки за послуги з газопостачання у розмірі близько 15 000 грн. 00 коп., що всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_3 оплатила ОСОБА_2 , стосунки між сторонами зіпсувались на початку 2019 року, з того часу ОСОБА_1 не впускає відповідачку в будинок, від будь-якої допомоги відмовляється.

Свідок ОСОБА_12 показав, що позивачка є його тіткою, а відповідачка - матір`ю, що остання як за життя так і після смерті ОСОБА_3 опікувалась та допомагала ОСОБА_1 по господарству, купляла продукти, за власні кошти зробила сходи до будинку, оплачувала заміну вікон та дверей, що борги за комунальні послуги, які мала ОСОБА_1 також оплатила мати, стосунки між тіткою ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 погіршились після подання до суду позовної заяви.

Із свідчень ОСОБА_13 в суді також видно, що ОСОБА_3 за життя любив ОСОБА_2 як рідну дочку, остання часто допомагала як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 , забезпечувала їх всім необхідним, що заміну вікон і дверей у будинку, а також борги за комунальні послуги оплачувала саме ОСОБА_2 , стосунки між сторонами до 2019 року були дуже хороші, а погіршились на початку 2019 року, після появи дочки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

Із свідчень ОСОБА_14 убачається, що у 2016 році за рахунок відповідачки бетонував сходи і відмостку до будинку у якому проживає позивачка, що протягом цього часу бачив як ОСОБА_2 допомагала ОСОБА_1 по господарству, привозила продукти харчування, прибирала, що стосунки між ними були дуже хороші.

Отже, відповідачка ОСОБА_2 з 2006 року належним чином виконувала зобов`язання щодо утримання відчужувача - ОСОБА_3 та третьої особи - позивачки ОСОБА_1 , згідно умов визначених у Договорі від 20 лютого 2006 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показаннями свідків в суді у їх сукупності.

Таким чином, позиція ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами та зводиться лише до її відмови від Договору та небажання надалі отримувати матеріальне забезпечення, що не може бути підставою для розірвання Договору, у зв`язку з його невиконанням.

Показання свідка ОСОБА_5 суд оцінює критично, з огляду на те, що остання є дочкою позивачки ОСОБА_1 , що зокрема може свідчити про її особисту заінтересованість у результатах розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно.

Отже, законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував вказані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 645/3284/19 від 18 серпня 2021 року.

За ч. 1 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Згідно з пунктами 6, 7 Договору відповідачка зобов?язалась довічно утримувати ОСОБА_3 та позивачку ОСОБА_1 , тобто забезпечити їх грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які останні самостійно мали б забезпечувати себе харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. Сторони визначили розмір грошового утримання в розмірі 250 грн. 00 коп., тобто по 125 грн. 00 коп. на одну особу.

Отже, укладений між сторонами Договір є саме договором довічного утримання, без покладення на відповідачку ОСОБА_2 обов`язку здійснювати догляд позивачки. Відповідно до наведеної позиції Верховного Суду поняття утримання та догляду, не є тотожними, та кожне з них має свої характерні особливості.

Пунктом 8 Договору сторони визначили довічне право відчужувача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_1 безоплатно пожиттєво проживати у відчужуваному домоволодінні, а також необмежено користуватися господарськими спорудами та земельною ділянкою, а не обов`язок відповідачки нести витрати зі сплати за комунальні послуги які надаються позивачці та якими остання користується.

Як встановлено судом, вищеозначені обов?язки відповідачкою ОСОБА_2 не порушувалися, більше того відповідачка доглядала як за ОСОБА_3 так і за ОСОБА_1 при тому, що такий обов`язок її, як набувача за Договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року, прямо не передбачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 9 Договору цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а вразі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Невиконання або неналежне виконання відповідачкою ОСОБА_2 умов Договору щодо довічного утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивачкою не доведено.

При цьому, як і Відчужувач за Договором ОСОБА_3 так і третя особа - позивачка ОСОБА_1 у період з 2006 року по травень 2019 року з позовом до суду про відшкодування збитків, припинення дії Договору довічного утримання, зобов`язання Набувача ОСОБА_2 виконати в натурі обов`язки, взяті на себе, або ж про стягнення грошової компенсації всіх видів матеріального забезпечення, вказаних у Договорі - не звертались.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17 зазначив, що договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором.

Враховуючи характер правовідносин між сторонами, визначене коло обов`язків відповідачки за Договором, смерть відчужувача, який за життя претензій до набувача щодо виконання умов Договору не мав, а також факт ненадання позивачкою, як третьою особою у Договорі, доказів, які б підтверджували невиконання відповідачкою своїх зобов`язань, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не доведено факт порушення ОСОБА_19 своїх обов`язків.

Суд також бере до уваги факт перешкоджання позивачкою у виконанні відповідачкою умов Договору перед зверненням до суду з означеним позовом.

Відповідачка ж, як станом до часу звернення позивачки до суду, виконувала, так і після звернення до суду з означеним позовом, намагалась належним чином виконувати умови Договору, а позивачка у свою чергу не надала суду належних та допустимих доказів істотного порушенням ОСОБА_2 умов Договору довічного утримання та свідомо відмовлялась від отримання допомоги відповідачки згідно Договору.

Відповідачка ОСОБА_2 у набутому нею на підставі Договору довічного утримання від 20 лютого 2006 року домоволодінні на АДРЕСА_1 не проживає та жодним чином не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 у її праві безоплатно проживати в зазначеному будинку, що окрім іншого не оспорюється сторонами та неодноразово було підтверджено позивачкою в суді.

Пунктом 6 і пунктом 7 Договору визначено, що відповідачка ОСОБА_2 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_3 та позивачку ОСОБА_17 , забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 250 грн. 00 коп. на місяць.

При цьому, сума матеріального забезпечення, яка надається відповідачкою перевищує ту, яка визначена сторонами в Договорі, оскільки вартість забезпечення в розмірі 250 грн. 00 коп. стосується утримання як позивачки ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із початку 2019 року, позивачка ОСОБА_1 відмовлялася отримувати матеріальне забезпечення від ОСОБА_2 , що убачається із копії заяви відповідачки на ім`я сільського голови с. Повітне Городоцького району Львівської області від 09 квітня 2019 року, між тим відповідачка виконувала свої зобов`язання по матеріальному забезпеченню позивачки шляхом здійснення поштового переказу грошових коштів на адресу ОСОБА_1 . Такий спосіб виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань не суперечать умовам Договору (т. 1 а.с. 92-94).

Як позивачкою ОСОБА_1 так і відповідачкою ОСОБА_2 здійснювалася оплата за користування житлово-комунальними послугами в будинку на АДРЕСА_1 , що підтверджується квитанціями, долученими сторонами до матеріалів справи, при цьому такий обов?язок ОСОБА_2 договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року, не передбачений (т. 1 а.с. 12-29, 76-80).

Крім визначених в договорі зобов`язань щодо утримання позивачки, відповідачка ОСОБА_2 за власні кошти здійснювала поточний ремонт будинку, купила стабілізатор напруги, замінила вхідні двері, оплачувала інші будівельні роботи та матеріали, тобто несла додаткові витрати для створення комфортних умов проживання ОСОБА_1 , які Договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року також не передбачені (т. 1 а.с. 85-88).

Відповідачка ОСОБА_2 , окрім іншого, виконала передбачений законом обов`язок щодо поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а також придбала та оплатила спорудження останньому надгробного пам?ятника.

Жодних претензій щодо невиконання або неналежного виконання умов Договору в будь-якій його частині до відповідачки ОСОБА_2 - відчужувач ОСОБА_3 за життя не мав, більше того й сама позивачка за життя та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 останнього і по 2019 рік, претензій щодо порушення умов Договору до відповідачки не пред?являла.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у відповідності до ч. 1 ст. 756 ЦК України є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відчужувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак, враховуючи положення п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, розірвання договору довічного утримання від 20 лютого 2006 року (укладений до реєстрації шлюбу з позивачкою) не матиме правових наслідків передбачених ч. 1 ст. 756 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також те, що доводи позивачки про невиконання або неналежне виконання відповідачкою ОСОБА_2 обов`язків за Договором довічного утримання від 20 лютого 2006 року спростовуються матеріалами справи та показаннями свідків в суді у їх сукупності, а покликання позивачки ОСОБА_1 на невиконання Договору з боку відповідачки є бездоказовими припущеннями, суд доходить висновку про відмову у позові.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 346, 628, 638, 651, 744, 746, 749, 751, 755, 756 ЦК України, суд -

вирішив:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання Договору довічного утримання укладеного 20 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М., за реєстровим № 370 - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я Малахова-Онуфер А.М.