Номер провадження: 22-ц/813/1534/23
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвоката Єрьоменко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Кузнецової В.В., у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

встановив:

30.09.2020 року Кредитна спілка «Промислово-фінансова спілка» (далі - КС «ПФС) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила:

- визнати недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв.м., укладеного 06.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 8;

- визнати недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 загальною площею 583,7 кв.м., укладеного 12.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 72.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року позовну заяву КС «КФС» було задоволено (т.1, а.с.118-123).

Визнано недійсними договори купівлі-продажу 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 583,7 кв.м., від 06.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 8, та від 12.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 72.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Єрьоменко Л.В. ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2021 року, та просить ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КС «ПФС» (т.1, а.с.137-142).

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник зазначає, що є власником спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 . На підтвердження його права власності, є договір купівлі продажу від 02.02.2017 року та реєстрація права власності в 02.02.2017 року (т.1, а.с153-154).

Наголошує на тому, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, оскільки його не було залучено до участі у справі як власника спірної квартири, чим було порушено його права на судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Шепель В.С. просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.1, а.с.187).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, в тому числі й ОСОБА_2 через свого представника адвоката Шепеля В.С. (т.1, а.с.238-245).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (т.1, а.с.158-159), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившихся учасників справи, у відсутність інших учасників справи, а також за наявними у справі доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги КС «ПФС», суд першої інстанції виходив із того, що вищевказані договори не відповідають вимогам чинного цивільного законодавства України, а тому мають бути визнані недійсними.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2020 року позивач КС «ПФС», в інтересах якої діяв адвокат Волканов Є.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у якому просив визнати недійсними договори купівлі продажу, а саме :

- купівлі-продажу 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 загальною площею 583,7 кв.м., укладеного 06.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 8;

- купівлі-продажу 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 загальною площею 583,7 кв.м., укладеного 12.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк О.П., реєстровий № 72.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що КС «ПФС» є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 264,3 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008 року (т.1, а.с.25). Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2008 року, позивач придбав у власність квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 125,6 кв.м., житловою площею 87,1 кв.м (т.1, а.с.28).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що кв. АДРЕСА_1 , площею 583,7 кв.м. не існує, адже фактично у неї ввійшли площі інших квартир, які ніколи не належали ані продавцям, ані покупцям за договорами купівлі-продажу від 06.07.2016 року та 12.10.2016 року, а належали КС «ПФС».

В свою чергу, заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , через свого представника Єрьоменко Л.А. , звертаючись із апеляційною скаргою зазначив, що його права порушено, оскільки, судом першої інстанції під час розгляду справи не було його залучено до участі у справі, як власника спірного нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_1 .

Як докази його права власності на спірне нерухоме майно, надав до суду апеляційної інстанції копію договору купівлі - продажу від 02.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, відповідно до якого він є власником кв. АДРЕСА_1 (т.1, а.с.153).

Також надав суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно до якого, ОСОБА_1 є власником вищевказаного нерухомого об`єкта (т.1, а.с.154).

Згідно до ч.1 ст. ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу.

Так, ч. 1 ст. 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, а отже судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання щодо законності судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Під час вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження апеляційний суд був позбавлений можливості з`ясувати, чи були порушені права апелянта ухваленням судового рішення, тому провадження по справі було відкрито і справу призначено до розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд, першої інстанції, розглядаючи справу, не з`ясував наявність інших осіб, які можуть бути заінтересовані у вирішенні даного спору, а саме те, що на момент розгляду справи ОСОБА_1 був власником спірного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , хоча встановлення такого питання було необхідним при розгляді справ даної категорії.

Саме з підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання представника КС «ПФС» Гаєва О.О. про закриття апеляційного провадження (т.1, а.с.200-201), враховуючи також те, що суд вирішив питання саме стосовно квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку ще до пред`явлення позовних вимог було зареєстровано за ОСОБА_1 , тобто за особою, яка не брала участі у розгляді даної цивільної справи.

Крім того, для вирішення питання, чи містить заявлена позовна вимога, вимогу на захист порушеного права, необхідно зіставити матеріально-правові наслідки порушеного права з наслідками набрання рішенням суду про задоволення позову законної сили. У випадку, якщо рішенням суду, наслідки порушеного права усуваються, слід визнати правильним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а також наявність самої вимоги про відновлення порушеного права.

Таким чином, в контексті розгляду вказаної справи, необхідно вирішити питання, чи може задоволення позовної вимоги про визнання договорів недійсними відновити право власності позивача.

Оскільки, визнання договорів в жодному разі не буде мати наслідком повернення спірного майна у власність позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позовній заяві вимог про захист порушеного права.

Колегія суддів зазначає, що оскільки належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде віндикаційний позов, то захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.387 та ст. 388 ЦК України, в даному випадку ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у даній справі.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Виходячи з вищевикладених обставин, та беручи до уваги той факт, що суд першої інстанції постановив рішення, яке впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , як власника спірного нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_1 , оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, що не перешкоджає КС «ПФС» звернутись з аналогічним позовом в установленому законом порядку, із залученням до участі у справі всіх осіб, на чиї права, свободи, обов`язки та інтереси може вплинути судове рішення.

За містом ч.3 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 3450 грн., підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Єрьоменко Людмили Вікторівни задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними залишити без задоволення.

Стягнути з Кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3450 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк