Справа № 308/7190/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

за участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (в особі Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Суязова Галина Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року, ухвалене суддею Шумило Н. Б., повний текст рішення складено 16.05.2022,

у с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (в особі Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що в ніч на 20.01.2002 невідомі особи знищили його автомобіль марки «WV-Polo» шляхом підпалу. 28 січня 2002 року була порушена кримінальна справа і слідчими правоохоронних органів проведено ряд слідчих дій, проте підозру не вручено жодній особі, так само як і не вручено обвинувальний акт.

На його переконання слідчі як Ужгородського міського відділу УМВС, так і Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області не здійснювали і не здійснюють належним чином досудове розслідування. На його запити вони неодноразово повідомляли, що кримінальне провадження було зупинене. Так, листом за № 04/2/2-359-05 від 15 червня 2015 року його з-поміж іншого повідомлено, що згідно з інформації Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області кримінальних проваджень або кримінальних справ з указаними реквізитами, розпочатих за фактом підпалу 20.01.2002 належного йому автомобіля у провадженні слідчого відділу не перебувають та в архіві міськвідділу поліції не зберігаються.

02 грудня 2015 року Головне управління Національної поліції в Закарпатській області повідомило, що його звернення щодо неналежного здійснення розслідування кримінальної справи № 1109102 направлено для організації розгляду до СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області. У зв`язку з неотриманням жодної інформації щодо здійснення досудового розслідування він звертався до Міністерства внутрішніх справ та Адміністрації Президента України, однак такі перенаправлялись до Національної поліції України.

Зауважував, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області листом від 03.06.2016 повідомило, що його звернення, яке направлялось до Адміністрації Президента України з приводу бездіяльності працівників Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області під час здійснення досудового розслідування в указаній кримінальній справі, розглянуто у слідчому управлінні ГУНП в Закарпатській області та 25.02.2002 досудове розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 27.01.2002 було зупинено на підставі пункту 3 ст. 206 КПК України у редакції 1960 року. Також 23 квітня 2017 року Головне управління Національної поліції в Закарпатській області зазначило додатково, що слідчим управлінням проводиться перевірка за фактом неналежного розслідування факту пошкодження його автомобіля, за результатами якої мали повідомити додатково. Крім цього, з метою отримати інформацію про стадію слідства та результати проведеної перевірки за фактом неналежного слідства його адвокатом подавались запити до слідчого управління ГУНП в Закарпатській області і, як наслідок, отримано інформацію про те, що кримінальне провадження зупинене, проте результатів проведеної перевірки за фактом неналежного слідства не надано.

У відповідь на адвокатський запит від 26.10.2017 Ужгородський відділ поліції, зокрема зазначив, що провадження зупинено у 2002 році і на день надання відповіді рішення про поновлення провадження не приймалось. Також 23 лютого 2018 року Ужгородський відділ поліції Головного управління Національної поліції отримав адвокатський запит, в якому, зокрема просилось надати копію процесуального рішення про зупинення кримінальної справи № 1109102 від 28.01.2002 року. Однак жодної відповіді на адвокатський запит отримано не було.

Стверджував і те, що у лютому 2018 року він надіслав скарги до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та до Національної поліції України. Листом від 26.03.2018 Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомив, що з питання тривалого розслідування кримінальної справи № 1109102 порушено провадження та надіслано запит до прокурора Закарпатської області. У відповідь на запит Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прокуратура Закарпатської області повідомила, що слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області проведено службове розслідування в Ужгородському ВП ГУНП в області щодо неналежного розслідування цієї кримінальної справи та встановлено, що службове розслідування проведене поверхнево, без з`ясування всіх обставин справи та зазначено про скерування листа на адресу керівництва ГУНП в Закарпатській області про проведення повторного розслідування та у випадку наявності підстав - поновлення порушених його прав.

11 жовтня 2018 року він звернувся до прокуратури Закарпатської області з заявою про надання висновку службового розслідування та просив повідомити про результати повторного службового розслідування, а також звернувся і до ГУНП в Закарпатській області з метою отримання результатів проведеної перевірки за фактом неналежного розслідування кримінального провадження. Листом від 31 жовтня 2018 року це головне управління проінформувало його, що 31.10.2018 було внесено відомості до ЄРДР за № 0003409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України і досудове розслідування доручене старшому слідчому СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майору поліції Сухому В.М. та хід розслідування взято на контроль керівництвом слідчого управління ГУНП в Закарпатській області.

Зауважував, що 05 червня 2019 року ним подане клопотання, в якому він просив повідомити про хід розслідування та надати копії процесуальних рішень по цьому кримінальному провадженню від 31.10.2018. Також ним була надіслана скарга керівнику Ужгородської місцевої прокуратури з проханням ужити заходи реагування щодо неналежного здійснення досудового розслідування. У відповідь місцева прокуратура скерувала його скаргу начальнику Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області. 11 жовтня 2019 року він повторно звернувся до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області і просив надіслати інформацію про результати розгляду його клопотання про проведення допиту.

Однак через неотримання ним жодних процесуальних рішень, він звернувся до Ужгородського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність слідчого і, як наслідок, 22 листопада 2019 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду було винесено ухвалу, якою зобов`язано слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Сухого В.М., у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0003409 від 31.10.2018, відповідно до положень ст. 220 КПК України розглянути його клопотання від 02.05.2019 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні та повідомити заявника про результати його розгляду. Проте слідчий так і не вчинив жодних дій.

Указував і те, що 20 лютого 2020 року він надіслав клопотання від 19.02.2020 року, в якому просив провести слідчі дії з метою здійснення досудового розслідування, а саме допитати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в його присутності як потерпілого, однак жодної постанови про задоволення чи відмову у задоволенні його клопотання він не отримав. Уважаючи цю бездіяльність слідчого незаконною, ним також було подано скаргу до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області і, як наслідок, 18 березня 2020 року слідчим суддею винесено ухвалу, якою вирішено зобов`язати старшого слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Сухого В.М., відповідно до правил ст. 220 КПК України, розглянути його клопотання від 20.02.2020 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні та повідомити заявника про результати його розгляду.

28 квітня 2020 року він надіслав до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області клопотання, до якого долучив цю ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2020, однак жодної постанови чи будь-якого іншого процесуального рішення під час розгляду кримінального провадження так і не отримав.

Наголошував, що правоохоронні органи неодноразово зазначали про те, що кримінальна справа то зупинена у 2002 році, то взагалі немає такої кримінальної справи. Ознайомитись із кримінальною справою йому стало можливим лише у 2019 році, де він довідався, що 21.03.2005 начальнику слідчого підрозділу Ужгородського РВ УМВС України були подані вказівки у кримінальній справі № 1109102, зокрема щодо негайного поновлення досудового слідства. Також у матеріалах кримінальної справи містяться: - доручення від 05.04.2005 у порядку ст. 114 КПК України щодо проведення слідчих дій, - постанова заступника Ужгородського міжрайонного прокурора від 16.05.2005, якою скасована постанова про зупинення досудового слідства. До того ж 07 жовтня 2005 року приймалась постанова про скасування постанови про зупинення досудового слідства від 10.09.2005 року. Водночас із матеріалів кримінальної справи вбачається, що слідчі дії вчинялись у 2005 році, а не як указувалось у листах правоохоронних органів, що кримінальна справа зупинена 2002 року. Зазначене підтверджує факт неналежного здійснення розслідування державою кримінальної справи, в якій він є потерпілим.

Отже, на його думку, така бездіяльність органів досудового слідства понад 19 років та органів прокуратури, яка здійснює нагляд та процесуальне керівництво є незаконною, що додатково підтверджується ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.11.2019, від 18.03.2020 та цією бездіяльністю щодо нездійснення досудового розслідування йому завдано шкоди. З моменту порушення кримінальної справи орган слідства неодноразово допускав порушення його прав як потерпілого та необґрунтовано зупиняв досудове слідство, а тому Держава не провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння йому майнової шкоди (позитивний процесуальний обов`язок) і повинна відшкодувати завдану йому як матеріальну, так і моральну шкоду. Визначаючи розмір матеріальної шкоди зазначав, що в результаті вчинення злочину був повністю знищений його автомобіль марки «WV Polo», вартість якого на момент учинення злочину становила близько 500 000,00 грн і він через неналежне розслідування позбавлений можливості стягнути матеріальну шкоду з винних осіб. Щодо розміру завданої йому моральної шкоди, то таку він оцінює у 100 000,00 грн унаслідок моральних страждань, які проявляються у відчуттях відчаю, страху, соромі, приниженні, неможливістю продовжувати активне життя і великого бажання примусити розслідувати вказане кримінальне провадження, але найбільші моральні страждання він пережив у зв`язку з незаконними рішеннями слідчих щодо зупинення досудового слідства, незаконною бездіяльністю слідчого.

Посилаючись на наведені вище обставини просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 500 000 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 грн компенсації моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Суязова Г.В., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості.

Скарга загалом мотивована тим же доводами, які наведені в позовній заяві, а також тим, що місцевим судом безпідставно частково задоволено його вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди без належного врахування всіх обставин справи, а задоволений судом розмір не відповідає принципам розумності і справедливості, глибині його душевних страждань, поведінки держави, його поведінки та наслідків, до яких призвели неправомірні дії державних органів..

Посилався і на необґрунтовану відмову судом у задоволенні його вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди, оскільки таких висновків суд дійшов без урахування ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, ст. 56 Конституції України та правових висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17.

З огляду на наведене просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою його позовні вимоги задовольнити повністю, а також вирішити питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції. Водночас просив поновити йому строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13 липня 2022 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Суязова Г.В., строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2022.

Інші учасники справи своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалися.

У судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 - адвокатеса Суязова Г.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у ній, просила таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник ГУНП в Закарпатській області Олексій В.В. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 20 січня 2002 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області з заявою про вжиття до невідомих осіб заходів, які в ніч на 20.01.2002 здійснили підпал його власного автомобіля марки «WV POLO», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходився біля буд. № 3 по вул. Насипній у м. Ужгороді, чим йому спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 40 000 гривень (т.1 а.с.197).

Постановою старшого дізнавача ВД Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області Саглиці М.П. від 28.01.2002 було порушено кримінальну справу за фактом незаконного знищення майна ОСОБА_1 шляхом підпалу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Як видно з цієї постанови, у ніч на 20.01.2002 невстановлені особи вчинили підпал автомобіля марки «WV POLO», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходився біля буд. АДРЕСА_1 , чим власнику ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 40 000 гривень. Згідно з технічним висновом ВПЛ ВДПО УМВС України в Закарпатській області від 24.01.2002 найбільш ймовірно горіння в автомобілі виникло від дії стороннього джерела запалювання (т.1 а.с.196).

Цій кримінальній справі було присвоєно № 1109102.

Постановою старшого дізнавача Саглиці М.П. від 28.01.2002 року ОСОБА_1 було визнано потерпілим по кримінальній справі № 1109102 (т.1 а.с.198).

Постановою в.о. слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 25 лютого 2002 року досудове слідство в цій кримінальній справі провадженням було зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України до встановлення особи, яка вчинила злочин (т.1 а.с.206).

21 березня 2005 року начальником СУ УМВС України Піняшком М.М. було дано начальнику слідчого підрозділу Ужгородського РВ УМВС Понзелю В.Й. указівку по кримінальні справі № 1109102 щодо негайного поновлення досудового слідства, складення плану розслідування по цій кримінальній справі, відповідним розпорядженням поновити склад слідчо-оперативної групи, до складу якої включити досвідчених працівників підрозділів галузевих служб, розробити додатковий узгоджений план спільних слідчих дій та оперативно-розшукових заходів з висуненням конкретних версій та здійснити належний криміналістичний аналіз даних (відомостей), здобутих в процесі розслідування і визначити конкретні обставини (питання), які необхідно встановити /з`ясувати/ (т.1 а.с.60,61).

05 квітня 2005 року слідчим СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області Сабовим В.М. дано доручення в порядку ст. 114 КПК України, в якому, з метою перевірки показів потерпілого та причетності осіб до підпалу і встановлення особи на ім`я ОСОБА_4 , просив забезпечити явку в СВ Ужгородського РВ для проведення слідчих дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також провести ОРМ та встановити особу на ім`я ОСОБА_4 , якого також доставити в СВ Ужгородського РВ для проведення слідчих дій (т.1 а.с.203).

Постановою заступника Ужгородського міжрайонного прокурора Вовканича С.М. від 16 травня 2005 року скасовано постанову про зупинення досудового слідства у справі № 1109102 від 23.04.2005 слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС Сабова В.М. Установлено, що 29 березня 2005 року вказану кримінальну справу прийняв до свого провадження слідчий СВ Ужгородського РВ УМВС Сабов В.М., який, провівши по справі всього одну слідчу дію, а саме допитав додатково в якості потерпілого ОСОБА_1 та направивши одне доручення органу дізнавання, не виконавши в повному обсязі письмові вказівки СУ УМВС, досудове слідство у справі зупинив на підставі п. 3 ст. 206 КПК України. За таких обставин це рішення прийнято необґрунтовано та з порушенням вимог закону (т.1 а.с.204).

Постановою заступника Ужгородського міжрайонного прокурора Вовканича С.М. від 07 жовтня 2005 року скасовано постанову про зупинення досудового слідства у справі №1109102 від 10.09.2005 слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС Токарчика М.М.. Установлено, що 10 вересня 2005 року досудове слідство у справі в черговий раз зупинено на підставі п. 3 ст. 206 КПК України, тобто у зв`язку з не встановленням осіб, які вчинили злочин. 20.09.2005 з прокуратури Закарпатської області в Ужгородську міжрайонну прокуратуру надійшла скарга потерпілого ОСОБА_1 , в якій викладені доводи, що підлягають перевірці під час досудового слідства, оскільки такі в повному обсязі перевірені не були (т.1 а.с.64).

Постановою слідчого СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області Токарчика М.М. від 10 листопада 2005 року провадження в цій кримінальній справі зупинено по мотивам п. 3 ст. 206 КПК України до встановлення осіб, які вчинили злочин (т.1 а.с.205).

15 червня 2015 року прокуратурою Закарпатської області листом за № 04/2/2-359-05 ОСОБА_1 було надано відповідь на його звернення щодо тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001147 від 19.05.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та з інших питань. Повідомлено, що досудове розслідування в указаному кримінальному провадженні на даний час проводиться слідчим відділом Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області та перебуває на контролі прокуратури міста Ужгорода. За результатами вивчення даного кримінального провадження прокурором міста Ужгорода 19.05.2015 на адресу начальника УМВС України в Закарпатській області направлено доручення у порядку ст. 30 Закону України «Про прокуратуру» про усунення порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час його розслідування, не прийняття законного й обґрунтованого рішення, а також щодо вирішення питання про відповідальність слідчого. Крім того повідомлено, що згідно з інформацією Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області кримінальних проваджень або кримінальних справ з указаними ним реквізитами, розпочатих за фактом підпалу 20.01.2002 належного йому автомобіля марки «Фольксваген Поло», номерний знак НОМЕР_1 , у провадженні слідчого відділу не перебувають та в архіві міськвідділу міліції не зберігаються (т.1 а.с.10).

Із матеріалів справи також видно, що ОСОБА_1 та його представник неодноразово зверталися до ГУНП в Закарпатській області зі запитими про надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальній справі № 1109102.

Так, листом заступника начальника ГУНП в Закарпатській області Довгуня С.З. від 02.12.2015 за № 7/М-65 направлено заступнику начальника СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області запит від 23.11.2015 ОСОБА_1 щодо надання інформації про стан досудового розслідування в кримінальній справі № 1109102 (т.1 а.с.11).

Листом заступника начальника СУ ГУНП в Закарпатській області Довгуня С.З. від 03.06.2016 за № М-406/106/02/7-2016 у відповідь на звернення ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України щодо бездіяльності працівників Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 за дорученням, у межах компетенції, проінформовано, що 25.02.2002 досудове розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України редакції 1960 року (т.1 а.с.12).

Листом заступника начальника СУ ГУНП в Закарпатській області Пукмана В.О. від 23.04.2017за № М-335/106/02/7-2017 В.О. Мацка С.Е. проінформовано, що згідно з інформаційної бази даних 25.02.2002 досудове розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України редакції 1960 року. Зазначено, що на даний час слідчим управлінням проводиться перевірка за фактом неналежного розслідування факту пошкодження автомобіля марки «WV-Polo» шляхом підпалу (т.1 а.с.13).

Листом т.в.о. начальника СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області Поковби В.В. від 02.11.2017 за вих. № 194а/з/106/25/1-2017, з-поміж іншого було вказано, що у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 відповідно до наявної інформації 25.02.2002 було прийнято рішення про зупинення досудового розслідування на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року). На день надання відповіді рішення про поновлення досудового розслідування не приймалося (т.1 а.с.16-17).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 травня 2018 року у справі № 807/306/18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018, адміністративний позов адвокатки Пшеницької Г.В. до ГУНП в Закарпатській області в особі Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області щодо ненадання адвокату Пшеницькій Г.В. відповіді на адвокатський запит від 21.02.2018. Зобов`язано Ужгородський ВП ГУНП в Закарпатській області розглянути адвокатський запит ОСОБА_5 у порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012. Судом було встановлено, що 23 лютого 2018 року ОСОБА_5 звернулася в інтересах третьої особи - ОСОБА_1 до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з адвокатським запитом від 21.02.2018, в якому з метою захисту прав та інтересів клієнта просила: надати інформацію про стан досудового розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002; надати копію процесуального рішення про зупинення досудового розслідування у кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 р. Однак відповіді на направлений адвокатський запит Ужгородський ВП ГУНП в Закарпатській області не надав (т.1 а.с.19-27).

Також ОСОБА_1 звертався зі скаргами від 21 лютого 2018 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та голови Національної поліції України, в яких просив: 1) ужити заходів до керівників ГУНП в Закарпатській області та Ужгородського МВ ГУ НП в Закарпатській області щодо ненадання відповіді на адвокатські запити та на його звернення; 2) зобов`язати надати їх копію постанови про зупинення досудового розслідування по кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002, зазначити ПІБ слідчого, який здійснює досудове розслідування; 3) здійснити перевірку неналежного виконання працівниками Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області щодо здійснення досудового розслідування по кримінальній справі № 1109102 від 28.01.2002 (т.1 а.с.28-33).

Листом від 26 березня 2018 року за № 13/7-М311948.18-1/07-78 керівником Управління з питань дотримання процесуального законодавства Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Мальченко І.О. надано ОСОБА_1 відповідь на його скаргу та повідомлено, що прокурору Закарпатської області надіслано відповідний запит. Щодо ненадання відповіді на адвокатський запит зазначено, що вирішення вказаного питання виходить за межі повноважень Уповноваженого, які визначені Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (т.1 а.с.34,35).

17 липня 2018 року прокуратурою Закарпатської області розглянуто лист керівника Управління з питань дотримання процесуального законодавства Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо надання відомостей про результати службового розслідування за скаргою ОСОБА_1 з приводу неналежного розслідування кримінальної справи № 1109102 від 28.01.2002 за фактом пошкодження шляхом підпалу автомобіля скаржника. Повідомлено, що СУ ГУНП в Закарпатській області проведено службове розслідування в Ужгородському ВП ГУНП в області по зазначеним питанням за результатом чого складено відповідний висновок, який 10.07.2018 скеровано на адресу прокуратури області. Водночас вивчення прокуратурою області зазначеного висновку засвідчило, що службове розслідування посадовими особами СУ ГУНП в Закарпатській області проведено поверхово, без з`ясування всіх обставин справи. Ураховуючи викладене, прокуратурою області на адресу керівництва ГУНП в Закарпатській області скеровано лист про проведення повторного службового розслідування, а також у разі наявності підстав, поновлення порушених прав ОСОБА_1 (т.1 а.с.36).

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявами до прокуратури Закарпатської області та начальника ГУНП в Закарпатській області, в яких, відповідно, просив повідомити його про результати повторного службового розслідування слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, проведеного з приводу неналежного розслідування кримінальної справи № 1109102 від 28.01.2002, та повідомити про результати перевірки за фактом неналежного розслідування факту пошкодження його автомобіля шляхом підпалу (т.1 а.с.37,38).

Листом від 31.10.2018 за № М-1027/106/07-2018 заступником начальника СУ ГУНП в Закарпатській області Пукмана В.О. у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 18.10.2018 повідомлено, що слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП області 31.10.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Досудове розслідування доручено здійснювати старшому слідчому СВ Ужгородського ВП ГУНП області майору поліції Сухому В.М. На даний час досудове розслідування в указаному кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення всіх обставин учинення правопорушення та винних осіб. Хід розслідування у кримінальному провадженні взято на контроль керівництвом слідчого управління ГУНП в Закарпатській області (т.1 а.с.39).

Як видно з витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2018 року було зареєстровано кримінальне провадження за № 0003409 щодо підпалу 20.01.2002 автомобіля ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України (т.1 а.с.209).

05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з клопотанням, в якому просив: 1) повідомити його про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000343409 від 31.10.2018; 2) надіслати йому копії процесуальних рішень, які приймались у межах кримінального провадження № 000343409 від 31.10.2018 щодо здійснених слідчих дій; 3) надати копію рішення за результатами його клопотання від 02.05.2019, отриманого Ужгородським ВП ГУНП 07.05.2019. У клопотанні вказує, що 07 травня 2019 року він подавав до канцелярії Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області клопотання від 02.05.2019, в якому просив допитати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.40).

Також 05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області та керівника Ужгородської місцевої прокуратури, в якій просив ужити заходів реагування щодо неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000343409 від 31.10.2018 (т.1 а.с.41).

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з клопотанням, в якому просив розглянути його клопотання про допит свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та повідомити про стан розгляду кримінального провадження № 000343409 від 31.10.2018 (т.1 а.с.43).

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року у справі № 308/12387/19 зобов`язано старшого слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Сухого В.М., у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 000343409 від 31.10.2018, відповідно до правил ст. 220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02.05.2019 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні та повідомити заявника про результати його розгляду (т.1 а.с.49,50).

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області клопотання № 2, в якому просив здійснити допит ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , допит проводити в присутності його як потерпілого (т.1 а.с.51).

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2020 року у справі № 308/12387/19 зобов`язано старшого слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області Сухого В.М., у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 000343409 від 31.10.2018, відповідно до правил статті 220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 № 2 від 20.02.2020 про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні та повідомити заявника про результати його розгляду (т.1 а.с.56,57).

28 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області з клопотанням, в якому просив: 1) повідомити його про хід досудового розслідування по кримінальному провадженню № 000343409 від 31.10.2018; 2) надіслати йому копії процесуальних рішень, які приймались у межах кримінального провадження № 000343409 від 31.10.2018 щодо здійснених слідчих дій по день надання відповіді; 3) надати копію рішення за результатами його клопотання від 20.02.2020, на виконання ухвали суду (т.1 а.с.58,59).

Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора Сухим В.М. від 14 квітня 2020 року кримінальне провадження № 0003409 від 31.10.2018 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т.1 а.с.207,208).

Отже, із приводу позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування завданої йому моральної шкоди, то сам факт її заподіяння позивачу в апеляційному порядку відповідачами не оскаржується, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Предметом і межами апеляційного розгляду є лише розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки апелянт-позивач не погодився із визначеним місцевим судом її розміром у сумі 15 000 грн та просив суд апеляційної інстанції стягнути таку в розмірі 100 000 гривень.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, зокрема душевних, яких зазнав позивач, характеру немайнових утрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. наприклад, постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 757/24363/20 /провадження № 61-20822св21/).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бити) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, рішення ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

На даний час у національному законодавстві України є відсутній закон, який би до правовідносин як у цій справі регулював суму компенсації моральної шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням обставин цієї справи, а також зважаючи на характер та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, глибини його душевних страждань, витраченого часу на захист своїх прав, керуючись принципами розумності, справедливості і співмірності, колегія суддів поза розумним сумнівом погоджується з правильністю визначеного судом першої інстанції розміру заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 15 000 грн та підстав для задоволення цієї позовної вимоги в розмірі 100 000 грн чи більшому розмірі, аніж визначено місцевим судом, не вбачає.

Щодо вимоги позивача про стягнення спричиненої йому матеріальної шкоди в розмірі 500 000 грн, колегія суддів зауважує таке.

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Положеннями ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

На даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди, відповідно до ст. 1177 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У пунктах 23, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167цс20) зазначено, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що ЄСПЛ, проаналізувавши приписи ст. 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09.09.2013 року у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим унаслідок кримінального правопорушення в Україні ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретних сум від держави. З огляду на це ЄСПЛ визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року у справі «Петльований проти України» (Petlyovanyy v. Ukraine, заява № 54904/08) і від 16 грудня 2014 року у справі «Золотюк проти України» (Zolotyuk v. Ukraine, заява № 3958/13)).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з держави Україна матеріальної шкоди за їх недоведеністю, оскільки в матеріалах справи відсутні докази завдання йому майнової шкоди саме з боку органів державної влади шляхом знищення його автомобіля, відсутністю окремого закону на виконання приписів ст. 1177 ЦК України, а також з огляду на те, що на час написання до міліції заяви про вчинення злочину позивач указував вартість свого автомобіля в розмірі 40 000 грн, звертаючись до суду з цим позов уже зазначав його вартість у розмірі 500 000 грн, не надаючи при цьому жодних доказів про вартість знищеного такого автомобіля ані в розмірі 40 000 грн, ані в розмірі 500 000 гривень.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги в межах апеляційного розгляду справи, які поза розумним сумнівом не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Водночас колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету.

Схожий за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 11 серпня 2021 року у справі № 352/2255/19, від 18 серпня 2021 року у справі № 591/6891/18, від 18 серпня 2021 року у справі № 200/8310/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19, 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення ч. 2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Отже, моральна шкода, завдана під час проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження підлягає відшкодуванню з держави як відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України.

ОСОБА_1 в позовній заяві просив стягнути кошти з держави Україна як відповідача за рахунок Державного бюджету України, проте місцевий суд помилково стягнув завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн безпосередньо з Державного бюджету України, а не з держави як відповідача за рахунок такого бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин резолютивна частина оскарженого рішення суду підлягає до зміни в частині стягнення коштів з Державного бюджету України, а саме викладення другого абзацу резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди». У решті рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Суязова Галина Василівна, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року змінити в частині стягнення коштів з Державного бюджету України, а саме виклавши другий абзац резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди».

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді