П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Справа №757/68112/21-ц

Провадження № 22-ц/824/6936/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 14 червня 2023 року

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Потапьонок К.В.

сторони: позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Леськовим Валерієм Петровичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

03 лютого 2023 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на належну ОСОБА_2 частку в розмірі нежилих приміщень №1, №2, №3 (групи приміщень №29) ( в літ. «А»), загальною площею 211,10 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000); заборонити державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо відчуження або обтяження об`єкту нерухомого майна - належної ОСОБА_2 частки в розмірі нежилих приміщень №1, №2, №3 (групи приміщень №29) ( в літ. «А»), загальною площею 211,10 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000).

В обґрунтування заяви вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених в позові вимог.

Заяву обґрунтовує тим, що забезпечення позову, буде необхідним і єдиним способом забезпечити в майбутньому виконання рішення суду, вразі задоволення позову, оскільки відповідачкою вчиняються умисні дії фіктивного обтяження особистого (приватного) майна іпотекою з власними родичами, а саме 18.12.2019 року Відповідачкою було про інвестовано та придбано у власність квартиру в с. Поляна Свалявського району Закарпатської області. 09.02.2021 року ОСОБА_2 та її племінник - ОСОБА_4 уклали іпотечний договір , за яким вказана квартира була обтяжена Іпотекою.

Крім того, з метою ухилення від виконання розподілу та передачі доходів від використання спільного майна - оренди приміщення та перешкоджання у майбутньому стягненню, 12.10.2022 року ОСОБА_2 за заниженою ціною продала жителю гуртожитку Васьковському належну їй частку приміщення літ «В» з №1 по №6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі № 757/68112/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів..

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Леськов В.П. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зокрема зазначає про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції в порушення ч. 2 ст. 149, ч. 5 ст. 263 ЦПК України не надано оцінки доказам умисного фіктивного обтяження іпотекою відповідачем ОСОБА_2 та її племінником майна відповідача, укладення фіктивних договорів оренди Приміщення з метою недопущення звернення стягнення в належному позивачу розмірі.

Вказує, що до заяви про забезпечення позову були надані достатні докази того, що ОСОБА_2 з метою ухилення від виконання зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо розподілу та передачі доходів від використання спільного майна - оренди Приміщення (ст. 359 ЦК України) та перешкоджання майбутньому стягненню вчиняються умисні дії фіктивного обтяження особистого (приватного) майна іпотекою з власними родичами.

Відповідачем ОСОБА_2 спільно з її племінником ОСОБА_4 свідомо обтяжується особисте нерухоме майно з метою умисного створення ОСОБА_1 перешкод, у зверненні стягнення за зобов`язанням ОСОБА_2 щодо повернення позивачу безпідставно набутих коштів - частини плати від здачі в користування спільного приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у разі позитивного вирішення спору.

У відзиві на апеляцій скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Власюк К.П., посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Зазначає, що основним видом підприємницької діяльності ОСОБА_2 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

З огляду на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на підставу позову зрозуміло, що нежилі приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 здає в оренду.

А отже, вжиття заходів забезпечення позову буде перешкоджати господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 , що є недопустимим.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_2 є добросовісним громадянином та виконує судові рішення, не має боргу по виконанню Постанови від 14.12.2020 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 1 485 058 грн. (один мільйон чотириста вісімдесят п`ять тис. п`ятдесят вісім грн.), отриманих ОСОБА_2 від оренди нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , її фінансовий та майновий стан свідчить про можливість виконання судового рішення, у разі задоволення позову, вона здійснює підприємницьку діяльність, а тому забезпечення позову перешкоджатиме такій діяльності, то забезпечення позову в такому випадку будебезпідставним, невиправданим, необгрунтованим та таким що суперечитиме як ст. 149 ДПК України, так і Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Леськов В.П. підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Власюк К.П. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», 4. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

З матеріалів, доданих до відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої, є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на підставу позову зрозуміло, що нежилі приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 здає в оренду.

А отже, вжиття заходів забезпечення позову буде перешкоджати господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 , що є недопустимим відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 150, 259, 268, 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Леськовим Валерієм Петровичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна