КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9095/2023
Справа 382/204/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Нарольського М.М. в м. Яготин 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила розірвати шлюб, укладений нею з відповідачем 27 жовтня 2016 року в Шевченківському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стан ГТУЮ у м. Києві, актовий запис № 1542, без надання строку на примирення, покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що при поверненні позовної заяви суд проявив надмірний формалізм та дійшов помилкового висновку про відсутність можливості визначити підсудність справи.

Зокрема, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, виявила бажання скористатися альтернативним визначенням підсудності справи, а саме за ч. 2 ст. 28 ЦПК України, оскільки дитина після припинення фактичних шлюбних відносин проживає разом із нею, тобто фактично і перебуває на її утриманні, на підтвердження чого в матеріалах справи наявний акт депутата Яготинської міської ради. Разом із тим, суд першої інстанції не врахував зазначений доказ та вважав за необхідне повернути заяву позивачеві.

При цьому судом проігноровано, що з витребуваних судом відомостей з`ясовано місце реєстрації проживання відповідача у Шевченківському районі м. Києва, а тому з огляду на вимоги ст. 31 ЦПК України суд, не погодившись з обраним позивачем варіантом підсудності, повинен був направити справу за належною підсудністю, а не повертати позовну заяву.

Посилалася на правові висновки Верховного Суду в постанові від 18 березня 2021 року в справі № 207/1186/20, щодо права позивача на вибір між кількома судами, яким згідно зі ст. 28 ЦПК України підсудна справа, за винятком виключної підсудності.

Наводила зміст п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно якої право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві, і якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Вказувала, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, внаслідок чого порушено право позивача на судовий захист.

Посилалася на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судову практику ЄСПЛ, згідно яких надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Наголошувала, що виходячи з принципу верховенства права, положень ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15 ЦК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та інтересів, в тому числі в сімейних правовідносинах, отже у суду першої інстанції не було обгрунтованих підстав визнавати позовну заяву неподаною та повертати її.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 жовтня 2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають, шлюб носить формальний характер.

До позовної заяви додані: копія паспорту та ідентифікаційного номеру, копію витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , копію свідоцтва про шлюб, укладений ОСОБА_1 з ОСОБА_2 27 жовтня 2016 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію акту обстеження, складеного депутатом Яготинської міської ради Білаш Л.М. 03 лютого 2023 року про те, що в присутності двох свідків нею встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , а також фактично проживає, але не зареєстрована, дочка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а. с. 10).

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що позивач звернулася до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання в м. Яготині, подаючи датований груднем 2016 року витяг щодо реєстрації та зазначаючи, що від шлюбу з відповідачем сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте будь-яких обґрунтувань з посиланням на докази, які б підтверджували, що донька перебуває на утриманні позивача, або наявності інших, визначених ч. 2 ст. 28 ЦПК України обставин, позовна заява не містить, докази перебування доньки на утриманні позивача (яка при цьому щодо себе надала датований груднем 2016 роком витяг щодо реєстрації) подані матеріали не містять, що є обов`язковою умовою для застосування ч. 2 ст. 28 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважав необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків шляхом приведення її у відповідність до положення чинного законодавства, надання відповідних документів.

21 березня 2023 року копію ухвали Яготинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року було отримано позивачем (а. с. 21).

28 березня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 на усунення недоліків, в якій вона повідомляла, що надає на виконання вимог ухвали суду витяг з реєстру територіальної громади від 24 березня 2023 року, а щодо відсутності будь-яких обґрунтувань з посиланням на докази, які б підтверджували, що донька перебуває на утриманні позивача, звертала увагу суду на наявність в матеріалах справи акту обстеження, який підтверджує факт проживання неповнолітньої доньки разом із матір`ю та перебування дитини на утриманні матері.

До заяви на усунення недоліків від 28 березня 2023 року ОСОБА_1 додано витяг з реєстру територіальної громади від 24 березня 2023 року, згідно якої зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_2 , дата декларування/реєстрації з 24 березня 2023 року (а. с. 23).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 ухвалою від 04 квітня 2023 року, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто зазначені в ухвалі від 24 березня 2023 року недоліки, оскільки акт обстеження від 03 лютого 2023 року не містить жодних свідчень чи посилань саме на те, що донька перебуває на утриманні матері, інших доказів на підтвердження факту перебування дитини на утриманні матері матеріали справи не містять, тобто позивачем на підтвердження вказаної обставини не додано належних доказів, що позбавляє суд можливості визначити підсудність поданої позовної заяви.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитись, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Наведеним вимогам ст. 175 - 177 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 відповідала.

Залишаючи без руху ухвалою від 13 березня 2023 року позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції керувався ч. 5 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України та зазначив, що будь-яких обґрунтувань з посиланням на докази, які б підтверджували, що донька перебуває на утриманні позивача, або наявності інших, визначених ч. 2 ст. 28 ЦПК України обставин, позовна заява не містить, докази перебування доньки на утриманні позивача (яка при цьому щодо себе надала датований груднем 2016 роком витяг щодо реєстрації) подані матеріали не містять, що є обов`язковою умовою для застосування ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, судом першої інстанції залишено позовну заяву без руху з підстав, передбачених ч. 5 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, залишивши поза увагою, що обсяг обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, а також надання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначаються самим позивачем з урахуванням того, зазначення яких саме обставини та доказів, на його думку, є необхідними для правильного вирішення спору.

Системний аналіз положень ст. 175 ЦПК України у сукупності зі ст. 12, 13 ЦПК України дає підстави для висновку, що відсутність відомостей, які безпосередньо не передбачені ч. 1 - 5 ст. 175 ЦПК України, з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, не може вважатися недоліком позовної заяви, і залишення позову без руху з цих підстав не ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Предметом позову у цій справі є розірвання шлюбу.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Суд першої інстанції не надав належної оцінки наявному в матеріалах справи акту про обстеження житлових умов, складеному депутатом Яготинської міської ради 03 лютого 2023 року, з якого вбачається, що дитина фактично проживає разом із матір`ю за місцем її реєстрації у АДРЕСА_1 , інших осіб, які крім позивача та її дитини проживали або були зареєстровані за вказаною адресою, і які могли б утримувати дитину, даним актом не встановлено.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд не може погодитися з передчасним та помилковим висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження проживання разом з нею дитини та перебування дитини саме на її утриманні.

Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Отже, ОСОБА_1 , на утриманні якої перебуває малолітня дитина, подано до суду позов про розірвання шлюбу за своїм зареєстрованим місцем проживання за правилами альтернативної підсудності, що відповідає частині другій статті 28 ЦПК України.

Крім того, повертаючи позовну заяву ухвалою від 04 квітня 2023 року, суд першої інстанції не врахував положення ч. 6, 9 ст. 187 ЦПК України, відповідно до якої, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Оскільки згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 від 20 лютого 2023 року, отриманої на запит суду першої інстанції, місце проживання відповідача зареєстроване за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 16), судом, яким дана справа підсудна за правилами загальної підсудності, мав би вважатися Шевченківський районний суд м. Києва.

Таким положенням процесуального закону суд першої інстанції мав би керуватись за умов правильності та обґрунтованості своїх висновків, що позивачем не надано доказів на дотримання позивачем правил альтернативної підсудності, однак у даному випадку апеляційним судом встановлено їх помилковість.

Пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Аналогічні правові висновки підтримуються Верховним Судом, зокрема в постанові від 24 вересня 2019 року в справі № 753/15581/18 (провадження № 61-7112св19), від 03 вересня 2019 року в справі № 753/20939/17 (провадження № 61-12898св18).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року).

Відтак є достатні правові підстави вважати, що визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, що позбавляє позивача права на захист та змушує вживати додаткових заходів з метою отримати належний правовий захист та відновлення свого порушеного права.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про визнання позову неподаним та його повернення є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 04 квітня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.