ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7087/23 Справа № 212/3324/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/3324/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олешицька Вікторія Едуардівна, до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олешицька В.Е., звернувся до суду з зазначеним позовом.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 в період з 10 лютого 1997 року по 25 травня 2021 року працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат», внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Звільнений з підприємства 25 травня 2021 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Висновком МСЕК від 27 квітня 2023 року йому вперше встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, з 24 квітня 2023 року - безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати ліки без них його стан погіршується. Його постійно турбує біль. Вказує на те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 201 000 гривень, яку просить стягнути з відповідача без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 90 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави України судовий збір в сумі 1 073,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не в повному обсязі оцінив його моральні страждання. Судом не надано належної уваги тяжкості завданої позивачу шкоди, втрата 30% професійної працездатності у зв`язку з профзахворюванням з 24 квітня 2023 року безстроково має безповоротний характер, який повністю змінив порядок його життя та членів його сім`ї. Вважає визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. При цьому посилається, що суд першої інстанції, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності, виваженості і справедливості дійшов до висновку, що розмір визначеної ним компенсації відповідає розміру заподіяної шкоди, вимога позивача про стягнення 201 000 гривень невмотивована і завищена, не відповідає тяжкості і характеру завданої моральної шкоди, що і є підставою для визнання вимог позивача завищеними, з чим відповідач погоджується в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 10 лютого 1997 року по 25 травня 2021 року перебував у трудових відносинах з АТ «Кривбасзалізрудком». Звільнений з підприємства 25 травня 2021 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача. (а.с. 9-13)

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 березня 2023 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: робота позивача протягом 23 років 03 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: пил переважно фіброгенної дії- концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму в 1, 12 рази, шум: еквівалентний рівень шуму перевищував на 13,9 дБ (93,9 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА). (а.с. 14-16)

Відповідно довідки МСЕК від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності, з 24 квітня 2023 року безстроково. (а.с.18)

У зв`язку з професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами та виписками з медичної картки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями. При цьому судом першої інстанції прийнято до уваги, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, оскільки професійне захворювання позивач виникло у позивача в тому числі під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13 березня 2023 року, причинами виникнення професійного захворювання у позивача є робота впродовж 23 роки 03 місяці в умовах шкідливих виробничих факторів. Професійне захворювання виникло за таких обставин: робота позивача протягом 23 років 03 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: пил переважно фіброгенної дії- концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично - допустиму в 1, 12 рази, шум: еквівалентний рівень шуму перевищував на 13,9 дБ (93,9 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА).

Отже, роботодавець, під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Отже судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем

З огляду на вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Так, судом встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 30% з 24 квітня 2023 року безстроково.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він періодично проходить лікування, у зв`язку з професійними захворюваннями, постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (90 000 гривень) є заниженим та не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 гривень.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності 30%, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (90 000 гривень) є заниженим та не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 90 000 гривень до 120 000 гривень.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача, колегія суддів вважає частково прийнятними.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням виробничої травми та професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави та збільшує цей розмір з 1073,60 гривень до 1 200 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 змінити, збільшивши цей розмір з 90 000 гривень до 120 000 гривень.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року в частині визначення розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави змінити, збільшивши цей розмір з 1073,60 гривень до 1 200 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста