П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Справа №760/3905/23

Провадження № 22-ц/824/7887/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 14 червня 2023 року

Повний текст постанови складено 15 червня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Олешко Л.Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного м. Києва від 03 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних по заборгованості, встановленій рішенням суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через свого представника, звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованих коштів в розмірі 14 662 759,80 грн та судові витрати.

Крім того подана заява про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить накласти арешт на:

- частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

-земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0044; площею 1,9999 га розташовану за адресою: АДРЕСА_3; право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Свою заяву про забезпечення позивач обґрунтовує тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07.02.2017 по справі №760/16478/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на заставне майно.

Зазначається, що 29 серпня 2011 року між гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики про надання відповідачу у власність грошових коштів в сумі 3 760 000,00 грн в доларах по курсу Національного банку України на день підписання договору позики. В якості забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному кредитному договору, позивач і відповідач уклали між собою договори застави рухомого майна від 29.08.2011 року, зареєстровані в реєстрі за №2759 та №2756 і посвідчені приватним нотаріусом Власюк Т.М.

Предметом застави було рухоме майно: транспортний засіб марки PORSCE модель CARRERA S, тип: легковий купе - свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , видане ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві 14.03.2009 року, вартість предмету застави за взаємною згодою сторін становить 1 440 000,00грн. (один мільйон чотириста сорок тисяч); MERCEDES-BENZ, модель СL 65AMG, тип легковий купе-В, реєстраційний номер НОМЕР_4 - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві 27.05.2010 року, вартість предмету застави за взаємною згодою сторін становить 2 800 000,00 грн. (два мільйони вісімсот тисяч).

06 червня 2017 року вказане рішення було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби міста Києва.

В ході виконання було встановлено, що заставним майном ОСОБА_2 розпорядився, і як наслідок відсутня можливість на звернення стягнення на нього.

Зазначається, що 29 березня 2018 року ОСОБА_2 здійснив правочин з метою ухилення від сплати за борговими зобов`язаннями.

Вказаний правочин стосується земельної ділянки :05:001:0076; що розташована за адресою: АДРЕСА_3, що зареєстрована на праві власності за його дружиною ОСОБА_3 . Вказане майно в розумінні ст.60 СК України, має статус спільної сумісної власності, а отже в рівних частках належать подружжю- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, ОСОБА_2 виступив майновим поручителем іпотекодавця, власної дружини, ОСОБА_3 , а саме забезпечив виконання договору позики б/н від 17.01.2011 року, який ніби то було укладено в 2011 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . І вже в 2018 році з`являється договір іпотеки, серія та номер: 118, виданий 29.03.2018 року, видавник Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дріжчана Ю.І..; Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40391194 від 29.03.2018 18:35:24; номер запису про іпотеку 25499391; дата та час державної реєстрації: 29.03.2018 року 18:29:02.

Таким чином, вже під час існування виконавчого провадження, ОСОБА_2 продовжив приховувати майно.

Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» яка вказує на те що ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, в рівних частинах, по кожний, володіють житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 324350593 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, площею 1,9999 га; кадастровий номер :05:001:0044.

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 28.02.2023 року №201-05571463 оціночна вартість вказаної земельної ділянки становить 321 236,75 грн.

Зважаючи, що вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт при здійсненні забезпечення позову є значно меншою, ніж сума боргу який заявляється до стягнення, а тому на думку позивача є співмірною мірою заходів забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного м. Києва від 03 березня 2023 року заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних по заборгованості, встановленій рішенням суду, задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з кадастровим номером :05:001:0044, площею 1,9999 га, право власносні зареєстровано за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема зазначає про те, що позивачем не надано доказів та не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду (як то оголошення відповідача з пропозицією відчуження майна, не надано доказів невиконання рішення суду у справі №760/16478/16-ц, тощо), а саме по собі посилання на судове рішення про стягнення боргу не може свідчити про те, що відповідач має намір не виконувати судове рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання рішення.

Позивач вводить суд в оману, посилаючись на те, що цей будинок належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Але, відповідно до інформаційної довідки комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.07.2018 року №НЖ-2018 №1545, житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу.

ОСОБА_2 не являється власником зазначеного будинку.

Крім того, зазначає, що заява про забезпечення позову подана адвокатом Вовченко С.М., яка не мала повноважень на звернення з відповідною заявою, оскільки, як свідчить ордер серії АА №1276176 від 10.02.2023, наданий суду на підтвердження повноважень адвоката Вовченко Світлани Михайлівни, адвокат надає правову допомогу ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 10.02.2023, який в свою чергу не міг бути підписаний з боку ОСОБА_1 так як останній знаходиться за межами України вже більше 2-х років.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представники адвокати Танцюра К.Л., Танцюра Л.О. підтримали доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Марченко В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Солом`янський районного м. Києва від 03 березня 2023 року частково задоволено заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних по заборгованості, встановленій рішенням суду, задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з кадастровим номером :05:001:0044, площею 1,9999 га, право власності зареєстровано за ОСОБА_2

Постановляючи оскаржувану ухвалу та частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, враховуючи предмет позову та вимоги чинного законодавства, а також те що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів., дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з кадастровим номером :05:001:0044, площею 1,9999 га.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Зі змісту позовної заяви вбачається, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованих коштів в розмірі 14 662 759,80 грн. та судові витрати .

В заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом борг за рішенням суду не сплачено, а також при наявності відкритого виконавчого провадження ОСОБА_2 продовжує приховувати майно. Крім того, позивача зауважив, що заявлені способи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, оскільки ціна позову складає 14 662 759,80 грн.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення.

Враховуючи те, що між сторонами виник спір, який має майнових характер без вказаного забезпечення позову може утруднитись виконання можливого рішення суду, тому суд першої інстанції безпідставно не забезпечив позов зазначеним способом, та дійшов помилкового висновку про те, що підстави для забезпечення позову відсутні.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_7 , оскільки , як вірно зазначив суд першої інстанції, слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача,

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суд першої інстанції не містить в собі жодних наведених позивачем належних підстав позову та обґрунтувань необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки на законність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, що належить на праві власності відповідачу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивач вводить суд в оману, посилаючись нате, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, то як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали суд першої інтенції не забезпечував позовом шляхом накладення арешту на зазначений будинок та чітко встановив його власників.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна