Провадження №2/592/3190/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та вимоги мотивує тим, що 05.01.2023 о 08 годині 40 хвилин в м. Путивль по вул. Борисоглібській, ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши п. 10.5 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «MITSUBISHI PAJEROl», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням якого знаходився ОСОБА_1 . В результаті цієї дорожньої-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою судді Путивльського районного суду Сумської області від 16.01.2023 у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Діями ОСОБА_3 було завдано майнову шкоду у розмірі 83069,82 грн, що підтверджується ремонтною калькуляцією № 93-D/11/88 від 19.01.2023 та рахунком на оплату № 38 від 30 січня 2023 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД». Згідно калькуляцією № 93-D/11/88 від 19.01.2023: Вартість робіт склала 15447, 90 грн.; Вартість за фарбування 10075,92 грн; Вартість запчастин 57546,00 грн.; Загальна вартість ремонту 83069,82 грн. ОСОБА_3 працює водієм у ФОП « ОСОБА_2 » як зазначено в постанові Путивльського районного суду Сумської області від 16.01.2023 у справі про адміністративне правопорушення. Транспортний засіб ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 та оформлений страховий поліс АТ/2794308 ТДВ СК «Альфа-Гарант». Згідно заяви цивільної відповідальності (про погодження суми) від 07.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД» було погоджена страхове відшкодування, розраховане по калькуляції в розмірі 33156 грн. Страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 33156,35 гривень. Таким чином, різниця між нарахованою майновою шкодою та виплаченою Страховою компанією ТДВ СК «Альфа - Гарант», складає 83069,82 -33156,00 = 49913,82 грн. До сьогоднішнього дня ОСОБА_1 не отримав ніякого відшкодування зі сторони відповідачів, хоча постійно звертався до них та прохав урегулювати це питання мирним шляхом. Тому просить суд стягнути на його користь з ФОП « ОСОБА_2 » та ОСОБА_3 суму матеріального збитку, яка складає 49913,82 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Відповідачі ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким направлялася копія позовної заяви з додатками, відзив не надали.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою судді Путивльського районного суду Сумської області від 16.01.2023 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та його було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 6).

З даною постанови вбачається, що ОСОБА_3 05.01.2023 о 08 год 40 хв, керуючи автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Борисоглібській в м. Путивль та під час повороту праворуч на перехресті з проспектом Іоанна Путивльського допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем MITSUBISHI PAJERO, д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по проспекту Іоанна Путивльського в зустрічному напрямку, внаслідок дорожньої-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Діями ОСОБА_3 було завдано майнову шкоду у розмірі 83069,82 грн, що підтверджується ремонтною калькуляцією № 93-D/11/88 від 19.01.2023 та рахунком на оплату № 38 від 30 січня 2023 р. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД» (а.с. 11-12).

Згідно калькуляцією № 93-D/11/88 від 19.01.2023: вартість робіт склала 15447, 90 грн; вартість за фарбування 10075,92 грн; вартість запчастин 57546,00 грн.; загальна вартість ремонту 83069,82 грн.

Транспортний засіб ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 та оформлений страховий поліс АТ/2794308 ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с. 13).

Згідно заяви цивільної відповідальності від 07.02.2023 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОАРТ ЛТД» було погоджена страхове відшкодування, розраховане по калькуляції в розмірі 33156 грн (а.с. 14).

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 33156,35 гривень (а.с. 15).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_3 як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким су: Актом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, різниця між нарахованою майновою шкодою та виплаченою Страховою компанією ТДВ СК «Альфа - Гарант» складає 49913,82 грн (83069,82 - 33156), що підлягає солідарному стягненню із ОСОБА_3 як винної особи та ФОП ОСОБА_2 як власника транспортного засобу.

Разом з тим ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки позивачем не було надано документально підтверджених понесених ним витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути із ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 в дольовому порядку на користь позивача повернення судового збору у розмірі 1073,60 грн, тобто по 536,80 грн з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273-279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) суму матеріального збитку у розмірі 49913 грн 82 коп.

Стягнути в дольовому порядку із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) повернення судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп., тобто по 536 грн 80 коп. з кожного.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Б. Князєв