ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №766/12900/21

провадження №22ц/819/252/23

14 грудня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач)

судді : Базіль Л.В.

Вейтас І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2022 року, постановлене під головуванням судді Ус О.В., у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановив:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на відшкодування майнової шкоди 60370,23 грн., моральної шкоди 100 000,00 грн., та судові витрати в розмірі 10 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0004695 від 30 грудня 2016 року, 07 листопада 2019 року повідомлено про підозру та 25 листопада 2019 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

19 листопада 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва, скасовані повідомлення про підозру від 07 листопада 2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25 листопада 2019 року, з посиланням на те, що пред`явлена ОСОБА_1 підозра у вчиненні кримінального правопорушення за ст.364 ч.2 КК України є передчасною, постановленою зі значними порушенням норм КПК України.

Пославшись на наведене, позивач вважав, що незаконно перебував під слідством з 07 листопада 2019 р. по 24 листопада 2020 р. (дата набрання чинності ухвали суду), тобто 12 місяців 17 днів.

Як на підставу пред`явленого позову послався на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду».

З моменту вручення повідомлення про підозру у зв`язку з викликами для участі у проведенні слідчих дій, які відбулись у м. Київ, 25 листопада 2019 року, 23 грудня 2019 року, 24 січня 2020 року, 29 травня 2020 року та 28 вересня 2020 року позивач змушений був оформлювати відпустки без збереження заробітної плати за місцем роботи, що призвело до матеріальних втрат у розмірі 4370,23грн.

Для захисту від незаконних дій співробітників правоохоронних органів, ОСОБА_1 13 листопада 2019року був укладений договір про надання правової допомоги з адвокатом КравчукТ.М. Понесені витрати на оплату вартості послуг адвоката за надання правової допомоги під час досудового розслідування склали 56 000,00грн.

Зазначив, що у зв`язку з порушенням кримінального провадження у нього погіршились відносини з оточуючими, а вручення підозри у вчиненні кримінального правопорушення спричинило глибоких моральних страждання, принизило його репутацію. В ході досудового розслідування допитувалися працівники установи, де він раніше працював, проводилися обшуки, вилучалися документи, тощо. Неодноразові виклики до слідчого та прокурора на протязі тривалого часу призвели до вимушених змін у житті та постійного нервового навантаження, перебування у стані підозрюваного негативно впливало на його честь, гідність та ділову репутацію. Виклики для участі у проведенні процесуальних дій та вручення процесуальних документів кожного разу провокували стрес, погіршення стану здоров`я, руйнування життєвих планів, що змушувало докладати додаткових зусиль для організації свого життя та завдало моральних страждань, які позивач оцінив в 100 000,00 грн.

При зверненні до суду з позовом ним понесено судові витрати у загальному розмірі 10000,00грн., які складаються з оплати витрат на правову (правничу) допомогу.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 78 000,00 грн., на відшкодування суми сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги в кримінальному провадженні 56 000,00 грн., а разом 134 000,00 грн.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в цивільній справі в розмірі 8356,00 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди відповідно до пункту 1 ч.1 статті 1, пункту 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме у зв`язку з незаконним повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінального переслідування останнього.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для нього настали у зв`язку із порушенням його прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав за необхідне визначити розмір морального відшкодування в розмірі 78000,00грн., який обрахував, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Суд також вважав доведеними суму понесених позивачем витрат на надання юридичної допомоги під час кримінального провадження в розмірі 56 000,00грн.

При вирішенні питання розподілу судових витрат в цивільній справі, суд врахував реальність та необхідність понесених позивачем витрат, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та вважав за необхідне стягнути на користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги у розмірі 8356,00 грн., що становить 83,56 % від розміру задоволених позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс Генеральної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2022 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004695 від 30 грудня 2016 року.

Генеральною прокуратурою України 07 листопада 2019 року та 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19листопада 2020 року скасовано повідомлення про підозру від 07 листопада 2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, підставою для скасування повідомлення про підозру, є те що в змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як передбачає п.6 ч.1 ст. 277 КПК України.

Вважає, що посилання суду на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року, як на підставу для відшкодування шкоди, є необґрунтованим, оскільки повідомлення про підозру скасовано не через факт її незаконності, а тому що вона була постановлена передчасно та з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства. На думку апелянта, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Вказав, що у відповідності до ст. ст.1167, 1176 ЦК України судом першої інстанції при винесені рішення не з`ясовано факт завдання позивачу моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завданні, ступінь вини заподіювача. Тобто будь-яких доказів в обґрунтування вимог в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не надано.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Вважає, що судом не враховано, що сам лише факт перебування особи під слідством протягом певного часу не надає право на відшкодування шкоди відповідно до положень Закону та частини першої статті 1176 ЦК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен був визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Жодна з наведених по суті позову підстав (які за твердженням позивача полягали у повідомленні йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тривалого часу перебування під слідством), не визнані судом незаконними, свавільними, безпідставними чи такими, що грубо порушили права ОСОБА_1 .

Зазначає, що підслідність у вказаному кримінальному провадженні 21 грудня 2020 визначено за СВ Херсонського ВП ГУНП в області (на цей час Херсонське РУП ГУНП в області). 3 18 березня 2021 року досудове розслідування у провадженні здійснюється СВ Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області, процесуальне керівництво - Херсонською окружною прокуратурою. Остаточне рішення у кримінальному провадженні на даний час слідчим не прийнято, досудове розслідування триває.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004695 заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, до ОСОБА_1 не застосовувались, належне йому майно не вилучалось, арешт на нього не накладався, від роботи (посади) позивач не відсторонювався, процесуальні дії, які б обмежували чи порушували його права та свободи не проводились.

На думку представника Офісу Генерального прокурора, оскаржуване рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2022 року в частині стягнення моральної шкоди є таким, що прийнято без урахування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт також зазначив, що враховуючи відсутність доказів на підтвердження незаконності повідомлення про підозру ОСОБА_1 та тривалого його перебування під слідством, рішення суду в частині стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 56000,00грн. є безпідставним та необґрунтованим.

З чого саме складається вказана сума (акти виконаних робіт, розрахунок витрат, тощо) позивачем не надано. Доданий до позовної заяви акт приймання виконаних робіт від 23 січня 2021 року і копія квитанції до прибуткового касового ордеру не є доказом щодо обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Щодо витрат на правничу допомогу у цивільній справі стягнутих з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у сумі 8356,00 грн. вважає їх не обґрунтованими, неспіврозмірними зі складністю справи, оскільки до суду не було надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, а тому при вирішенні питання щодо стягнення цих витрат судом неправильно застосовано вимоги ст. 137,141 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Кравчук Тетяна Миколаївна просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначила, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004695 тривало 2 роки 10 місяців, з моменту внесення відомостей до ЄРДР до постановлення повідомлення про підозру та його вручення 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 . З моменту вручення повідомлення про підозру до моменту скасування підозри у судовому порядку, досудове розслідування тривало понад 12 місяців. Після скасування слідчим суддею повідомлення про підозру сторона обвинувачення не оскаржувала це судове рішення у апеляційному порядку, а лише змінила підслідність кримінального провадження та направила матеріали до Херсонського районного управління ГУНП в Херсонській області. З моменту зміни підслідності слідчі дії за участі ОСОБА_1 не проводились, на сьогоднішній день матеріали кримінальне провадження втрачено у зв`язку із тимчасовою окупацією м.Херсона військами російської федерації.

Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи із дійсних обставин справи та надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам, зокрема, стягнуті судом витрати на правничу допомогу вважає співмірним з проведеною роботою на досягнення результату, оскільки гонорар адвоката в кримінальному провадженні був встановлений у договорі у фіксованому (незмінному розмірі) з урахуванням складності кримінального провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України підтримала апеляційну скаргу, подану Офісом Генерального прокурора, та просить її задовольнити, зазначивши про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди. Позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між діями посадових осіб Генеральної прокуратури України та настанням негативних наслідків, про які зазначено в позові. Сам по собі факт скасування підозри та змін до неї не підтверджує заподіяння шкоди позивачеві, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між скасування підозри та настанням моральної шкоди.

Щодо відшкодування 56 000,00 грн., які полягають виключно у витратах позивача на оплату правової допомоги у період досудового розслідування в рамках кримінального провадження, не є шкодою, що може бути відшкодована у цивільній справі за рахунок коштів державного бюджету. Зазначені витрати мають розподіляються виключно за правилами, встановленими КПК України. Порядок розподілу процесуальних витрат, до яких належать зокрема і витрати на правову допомогу (ст.118 КПК України), у кримінальному провадженні врегульований статтею 124, 126 КПК України. За таких обставин вважає, що звернення позивача з цивільним позовом про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс під час досудового розслідування, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до положень ст.369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

07 листопада 2019 року старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України Височиним О.О., ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №7618/31087/20 від 19 листопада 2020 року задоволено скаргу адвоката Кравчук Тетяни Миколаївни, яка діє як захисник підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР №0004695 від 30 грудня 2016 року, на повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 07 листопада 2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25 листопада 2019 року, скасовано повідомлення старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва досудового розслідування і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України Департаменту нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Генеральної прокуратури України Височина О.О. про підозру ОСОБА_1 від 07 листопада 2019 року; скасовано повідомлення старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Височина О.О. про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_1 від 25листопада 2019 р. (а.с.5-7).

Цією ухвалою встановлено, що у тексті повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 07листопада 2019 р. та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25 листопада 2019 р. відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, а всі наведені обставини зазначені прокурором в повідомленні та наведені у судовому засіданні ґрунтуються на припущеннях. Тобто пред`явлена підозра була постановлена передчасно та із значними порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.

Після скасування в судовому порядку пред`явленої ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-процесуальні дії відносно особи не вчинялися.

Згідно листа Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 01 грудня 2023року №20763/36/3-23 встановлено, що раніше повідомлена ОСОБА_1 підозра у вчиненні кримінального правопорушення 10 грудня 2020року була скасована шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Кримінальне провадження №0004695 від 30 грудня 2026року згідно акту інвентаризації кримінальних проваджень №1347/36/3-23 від 20 січня 2023року втрачено внаслідок повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України.

13 листопада 2019року між ОСОБА_1 та адвокатом Кравчук Т.М. був укладений договір про надання правової допомоги в кримінальному процесі.

Згідно додатку №1 до договору адвокат Кравчук Т.М. та Скрипаль С.О. дійшли згоди, про те, що розмір гонорару на стадії досудового розслідування становить 56000,00грн., які підлягають сплаті протягом 60 днів з дня укладення договору (а.с.15).

За актом приймання виконаних робіт від 25 січня 2021 року, сторони погодили, що адвокатом надано в повному обсязі об`єм робіт із захисту ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0004695, яке завершилось скасуванням повідомлення про підозру. ОСОБА_1 здійснено повний розрахунок відповідно до умов договору від 13листопада 2019 р. (а.с.16).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 08 січня 2020 р., ОСОБА_1 сплачено вартість наданих адвокатом послуг в розмірі 56000,00 грн. на підставі договору від 13 листопада 2019 р. (а.с.17).

01 липня 2021року між ОСОБА_1 та адвокатом Кравчук Т.М. укладений договір про надання правової допомоги в цивільній справі про відшкодування шкоди (а.с.18).

Пунктом 4 цього договору передбачено, що розмір гонорару (винагороди), який клієнт сплачує адвокату, визначається за домовленістю сторін, виходячи зі складністю справи, її тривалості та інших обставин, що мають значення для справи.

Додатком 1 до договору визначено, що згідно пункту 4 договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2021року сторони дійшли згоди та визначили розмір гонорару (винагороди) у фіксованій формі в сумі 10 000грн., які сплачено позивачем того ж дня, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.19).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996року №6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Реабілітуючі підстави, на відміну від нереабілітуючих, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

З матеріалів справи встановлено, що пред`явлена ОСОБА_1 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, від 07 та 25 листопада 2019року у кримінальному провадженні №№0004695, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року скасовані (справа №761/31087/20).

Постановлюючи процесуальне рішення, слідчий суддя зазначив, що «… у випадку зазначеного кримінального провадження, прокурор обмежився лише формальними даними, натомість посилання на будь-які докази у повідомленні відсутні.

Є очевидним, що в змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як передбачає п. 6 ч. 1 ст.277 КПК України, яким б передувала безсумнівна система належних до справи, допустимих, достовірних і достатніх доказі, які вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи, яка б виключала сумніви щодо того, що 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

З часу вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру 07.11.2019 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25.11.2019 року, та по теперішній час органом досудового розслідування не зібрано жодного доказу, який би вказував на обґрунтованість пред`явленої підозри.

У тексті повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 07.11.2019 року та повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри від 25.11.2019 року відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, а всі наведенні обставини зазначенні прокурором в повідомленні та наведені у судовому засіданні ґрунтуються на припущеннях.

На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що пред`явлена підозра ОСОБА_1 була постановлена передчасно та зі значними порушенням норм кримінально - процесуального законодавства».

Згідно інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань після постановлення вищезазначеної ухвали слідчого судді від 19 листопада 2020року, відносно ОСОБА_1 не вчинялися процесуальні дії в кримінальному провадженні.

Наведене свідчить, що процесуальна участь ОСОБА_1 у кримінальному провадженні була обмежена лише пред`явленням підозри у вчиненні кримінального правопорушення та вчиненням у зв`язку із цим слідчих дій, яка по суті закінчилася скасуванням підозри, а відтак на час розгляду цивільної справи позивач не є суб`єктом кримінального провадження, що дає підстави вважати, що у нього виникло право на відшкодування шкоди відповідно до пункту 1 ч.1 статті 1, пункту 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме у зв`язку з незаконним повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та кримінального переслідування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених у статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону, розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством з 07 листопада 2019 року по 24 листопада 2020 року, тобто впродовж 12 місяців. Визначаючи розмір морального відшкодування, суд врахував обсяг завданої позивачу моральної шкоди у зв`язку з його незаконним перебування під слідством, глибину та тривалість моральних страждань, та виходячи із засад розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 78000,00 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди (6 500,00 грн), та конкретних обставин справи. Доводи апеляційної скарги про зворотнє позбавленні правового обґрунтування.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі №335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування кримінальної справи, а тому застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Відповідно до статті 12 Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Отже, чинним законодавством визначено певний порядок відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до відповідного органу за визначенням розміру витрат на правову допомогу в межах кримінального провадження, що свідчить про порушення передбаченої Законом процедури, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги.

Разом із цим, ураховуючи конкретні обставини цієї справи, а саме те, що на теперішній час матеріали кримінального провадження офіційно визнані втраченими через повномасштабне вторгнення російської федерації та тимчасову окупацію м.Херсона, колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, понесених ним під час досудового розслідування, право на відшкодування яких безпосередньо передбачено та гарантовано особі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При розгляді справи відповідачі не спростували належними та допустимими доказами розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем під час досудового розслідування. В той же час, на підтвердження вказаних витрат позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги в кримінальному процесі від13 листопада 2019року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кравчук Т.М.; додаток №1 до договору, за яким сторони дійшли згоди, про те, що розмір фіксованого гонорару на стадії досудового розслідування становить 56000,00грн.; акт приймання виконаних робіт від 25 січня 2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 08 січня 2020р. про оплату ОСОБА_1 вартості наданих адвокатом послуг в розмірі 56000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Аргументи апелянта висновків суду в цій частині не спростовують.

Щодо вимог про розподілсудових витрат, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги у цивільній справі.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що 01 липня 2021року між ОСОБА_1 та адвокатом Кравчук Т.М. укладений договір про надання правової допомоги в цивільній справі про відшкодування шкоди. Додатком 1 до договору визначено, що згідно пункту 4 договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2021року сторони дійшли згоди та визначили розмір гонорару (винагороди) у фіксованій формі в сумі 10000грн., які сплачено позивачем того ж дня, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера.

Частково задовольняючи вимоги про розподіл судових витрат у справі, суд першої інстанції,з урахуванням приписів частини 2 статті 141 ЦПК України, провів розподіл судових витрат та правильно вирішив це питання, стягнувши на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням цивільного-процесуального законодавства.

Отже, з огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що розглянувши справу по суті, суд першої інстанції припустився помилки щодо вирішення питання стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених під час досудового розслідування кримінальної справи. Ураховуючи, що фактично суд правильно стягнув на користь ОСОБА_1 зазначені витрати, але помилився щодо мотивів їх стягнення, оскаржуване рішення суду першої інстанції належить змінити з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : Л.В. Базіль

І.В. Вейтас