Справа № 716/1726/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.12.2023 року м.Заставна
Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Вайновської О.Є.,
секретаря судового засідання Бортніка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно за заповітом,
В вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільному майні, визнання права власності на 5/12 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову посилалася на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 , власником якого є відповідачка, належало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної сумісної власності. Після смерті батька ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частку вказаного домоволодіння, яку вона як спадкоємець за заповітом прийняла у вставленому законом порядку.
Однак, враховуючи, що правовстановлюючий документ на спадкове майно на ім`я спадкодавця відсутній, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою судді від 18.09.2023 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання.
Ухвало суду від 09.10.2023 року судом витребувано докази: спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , цивільну справу №716/113/23.
Ухвалою суду від 22.11.2023 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи.
Позивачка та її представник адвокат Бугай В.Д. до судового засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали, просили задовольнити.
Відповідачка до судового засідання повторно не з`явилася, відзив не подала.
За таких обставин, суд, відповідно до ст.ст.233, 280-281 ЦПК України, розглядає справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, на що позивача надав згоду.
При цьому, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.
Так, відповідачка ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.06.2006 року (а.с.15).
Поряд з тим, ОСОБА_2 з 17.10.1971 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис №28, вчинений в селі Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області (а.с.14).
Відповідно до ст.60 СК України (в редакції чинній на час набуття права власності на домоволодіння) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.п.2, 3 ч.1 ст.57 СК України) також, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання
у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6 ст.57 СК України в редакції чинній на час набуття права власності).
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя.
Таким чином, встановивши під час розгляду справи що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 хоча і зареєстроване за ОСОБА_2 , але набуте нею за час шлюбу з ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 не доведено, що домоволодіння є її особистою власністю, суд приходить до висновку, що домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 .
За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області 11.06.2020 року, яким все, що належатиме йому на час смерті заповідав ОСОБА_1 , реєстраційний номер 541 (а.с.55) і вказаний заповіт є чинним (а.с.68 зв.).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, актовий запис № 98, вчинений виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.12).
За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України).
Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст.1241 ЦК України).
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, в тому числі на частку у спільній сумісній власності подружжя частку домоволодіння АДРЕСА_1 .
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняли спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , непрацездатна вдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.53 зв., 54).
Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, відсутні.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Якщо у складі спадщини є, зокрема, нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).
22.09.2022 року позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.71 зв.), однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння АДРЕСА_1 за відсутності правовстанволючого документу на майна на ім`я спадкодавця (а.с.80 зв.).
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
При цьому, відповідно до ч.1, 2, 4 ст.25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Отже, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно після смерті особи не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.
Враховуючи викладене, а саме, що на час розгляду справи ОСОБА_3 помер і, відповідно до ст.25 ЦК України, його цивільна правоздатність припинилася, визначити що частка померлого в праві спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 становить неможливо, а отже обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не є ефективним у розумінні положень ст.16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав за захистом яких вона звернулася до суду.
За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у спільному майні слід відмовити.
Водночас, як зазначалося, вимога ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є належними способом захисту її прав, зазначеним у ст.16 ЦК України.
Вирішуючи позов в цій частині, суд виходить з наступного.
Як було встановлено судом, домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, яка за своїм змістом відповідає положенням ч.1 ст.70 СК України, у разі виділу частки із майна (поділу майна), що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників (дружини та чоловіка) у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (шлюбним договором).
Таким чином, дружині ОСОБА_2 належить право власності не на все домоволодіння АДРЕСА_1 , а на його частку, інша частка домоволодіння, як частка у спільному майні подружжя, входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , яку він заповідав ОСОБА_1 , та яка прийнята останньою та непрацездатною вдовою ОСОБА_2 ..
Щоб визначити частку ОСОБА_1 у спадковому майні, слід визначити обов`язкову частку ОСОБА_2 у спадщині.
З урахуванням положень ч.1 ст.1241 ЦК України, відповідно яких до непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному зі спадкоємців у разі спадкування за законом, обов`язкова частка ОСОБА_2 у спадщині складає 1/12 і розрахована судом виходячи з обсягу спадкової маси , кількості спадкоємців ОСОБА_3 за законом, якими є дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , коефіцієнту (половина), а саме: :3:2=1/12, де - спадкова маса, 3 кількість спадкоємців за законом, 2 коефіцієнт (половина), відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, 1/12 обов`язкова частка ОСОБА_2 у спадщині.
За таких обставин, встановивши під час розгляду справи, що домоволодіння АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і частка відповідачки ОСОБА_2 у спільному майні подружжя становить , решта - становить спадкову масу, а також що обов`язкова частка ОСОБА_2 у спадщині після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 1/12, суд приходить до висновку, що позивачці, як спадкоємиці за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину належить 5/12 ( - 1/12 = 5/12, де - спадкова маса, 1/12 обов`язкова частка у спадщині) часток домоволодіння АДРЕСА_1 , а отже за нею слід визнати право власності на вказану частку майна в порядку спадкування за заповітом, оскільки вона позбавлена можливості реалізувати спадкові права в позасудовому порядку.
Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 5/12 часток домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.15, 16, 1216-1218, 1220, 1221, 1223, 1226, 1241, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст.ст.57, 60 СК України, ст.ст.3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно за заповітом, задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 5/12 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку під літ. "А", загальною площею 88,60 м.кв., житловою площею 56,90 м.кв., підвалу під літ. «В-пд», літньої кухні під літ. «Б», «В», гаражу під літ. «Г», вбиральні під літ. «Д», ганку під літ. «А-а», входу до підвалів під літ. «В-вх/пд.», воріт під №1, огорожі під №2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 18.12.2023 року
Суддя О.Є. Вайновська