Справа № 541/2735/23
Номер провадження 2/541/770/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи вимоги наступним. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить до суспільної групи «колгоспний двір» та є спільною частковою власністю членів сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 1/6 частці кожному. Зазначила, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після нього прийняли його дочки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , тому їм належить по 1/4 частці житлового будинку. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовились оформляти право власності на свої частки, не заперечують, щоб позивачка оформила їх на себе. Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 позивачці відмовлено у реєстрації права власності на її частку в будинку, оскільки не надано документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на її 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на частки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/6 кожного.

В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та провести розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили провести розгляд справи у їх відсутність.

Представник Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ч. 3 ст.12 ЦПК України.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України.

Судом встановлено, що за даними погосподарської книги № 4 по Савинцівській сільській раді за 1991-1995 роки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було віднесене до суспільної групи «колгоспник». У період 1991-1995 років у домогосподарстві проживали і були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - голова домогосподарства; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 голова домогосподарства; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 син, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дочка, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 дочка (а.с. 14).

Відповідно до архівної довідки № 07-02/112 від 22 грудня 2022 року у рішенні № 5 протоколу засідання виконавчого комітету Савинцівської сільської ради народних депутатів від 26 березня 1997 року «Про оформлення права власності на будинок, що розташований в с. Савинці» значиться, що виконком сільської ради вирішив оформити право приватної власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 1/6 частці за кожним (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі і своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року належало ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на праві сумісної власності, частка кожного становила 1/6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку за законом прийняли його дочки ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та уклали договір про поділ спадкового майна від 12 серпня 2015 року щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0044, :00:004:0043 (а.с. 39).

Відповідно до довідки № 592-Т від 22 грудня 2022 року право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстровано (а.с. 11).

Згідно з даними, наявними у Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку категорії земель житлової та громадської категорії орієнтовною площею 0,25 га під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с. 18).

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, земельну ділянку позивачка не має змоги у позасудовому порядку оформити право власності на частину будинку.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 позивачці відмовлено у реєстрації права власності на її частку в будинку, оскільки не надано документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (а.с. 17).

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство, віднесене до групи «колгоспний двір».

На замовлення ОСОБА_1 22 грудня 2022 року ДКП «Миргородтехінвентаризація» було проведено інвентаризацію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та виготовлено технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1973 року по 1990 рік, тобто дійсно є власністю членів колгоспного двору ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в розмірі по 1/6 частці.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на майно колгоспного двору, які регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_1 майна колишнього колгоспного двору, а саме - 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 підтверджений. Позовні вимоги в цій частині не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому підлягають задоволенню в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не бере до уваги твердження позивача, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовилися від своїх часток на користь ОСОБА_1 , оскільки наявні в матеріалах справи заяви про визнання позовних вимог та відсутність реєстрації права власності на їх майно станом на день звернення позивачки із позовом до суду не свідчить про відмову від права власності в порядку ст. 347 ЦК України.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вирішили розпорядитися своїми частками по 1/6 зазначеного вище житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на користь ОСОБА_1 , тому в цій частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко