Номер провадження: 22-ц/813/3607/23
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року, постановленого під головуванням судді Мурзенка М.В., повний текст рішення складений 28 липня 2022 року, у цивільній справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 про виселення, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення, в якому просив виселити ОСОБА_1 зі службової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, щорозпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15 квітня 2004 року № 390/01-04 спірна двокімнатна квартира включена до числа службових, належить до житлового фонду Міністерства оборони України та перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси.

У вищевказаній квартирі проживає колишній військовослужбовець ЗСУ ОСОБА_1 , однак жодних дозвільних документів на його проживання у спірному приміщенні йому у встановленому законом порядку не надавалось.

З метою досудового врегулювання зазначеного спору КЕВ м. Одеса направив відповідачу попередження про виселення від 09 червня 2021 року №2168 з вимогою звільнити незаконно займану службову квартиру, однак жодних дій з боку відповідача не послідувало.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 рокупозов квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси задоволено. Виселено ОСОБА_1 з квартири за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим в результаті неправильно встановлених обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо самоправного зайняття відповідачем службового приміщення, оскільки 23 серпня 2019 року начальник житлової групи ОСОБА_2 передав йому ключі від службової квартири, а також копію Акту прийому-здачі цієї квартири.

18 грудня 2019 року відповідач з метою одержання права проживання у двокімнатній службовій квартирі АДРЕСА_3 здав квартирно-експлуатаційному органу Міністерства оборони України трьохкімнатну службову квартиру за попереднім місцем служби в АДРЕСА_4 , що підтверджується копією довідки КЕВ м. Біла Церква.

Однак, через невиконання наказу начальника Одеського гарнізону №64 від 28 листопада 2020 року у п`ятиденний строк, а також невиконання командиром військової частини НОМЕР_1 п.6 розділу ІІІ Інструкції №380, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 п.7 розділу Інструкції №380, а позивачем вимог п.12 розділу ІV Інструкції №380, Міністерство оборони України отримало вигоду від своїх протиправних дій, а саме право вимагати від відповідача звільнити двокімнатну службову квартиру без відновлення права відповідача на проживання у трьохкімнатній квартирі за попереднім місцем служби.

На думку відповідача, складання акту прийому-здачі є двостороннім правочином між позивачем та відповідачем, який давав правові підстави для перебування відповідача у квартирі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення є ордер, однак відповідач заселився без ордеру у службову квартиру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Бабенко К.О., Гамоліну Н.П., представника квартірно-експлуаційного відділу м. Одеси, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає в повній мірі, за наступних підстав.

Задовольняючи позов квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, суд першої інстанції зробив висновок про самовільне зайняття ОСОБА_1 спірної квартири без достатніх правових підстав, а тому виселення відповідача із незаконно займаної ним квартири не порушує справедливий баланс між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації ОМР за № 45/01-04 від 27.01.2004 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття до експлуатації будинку АДРЕСА_1 . Реконструкція будинку здійснювалась управлінням з будівництва та розквартирування військ Південного оперативного командування (а.с. 11 т. 1).

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації ОМР за №390/01-04 від 15.04.2004 року квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 23,7 кв.м. на підставі ст.118 ЖК України включена до числа службових (а.с. 11-13 т. 1).

ОСОБА_1 від начальника житлової групи ОСОБА_2 прийняв під охорону квартиру АДРЕСА_3 , до визначення кандидатури на вселення та остаточного оформлення документів з подальшим отриманням ордеру, що підтверджується актом прийому-здачі квартири АДРЕСА_5 від 23.08.2019 року (а.с. 55 т. 1).

Згідно з актом прийому-здачі квартири від 23.08.2019 року, квартира АДРЕСА_3 є вільною, ОСОБА_1 зобов`язується своєчасно сплачувати комунальні послуги, отримав ключі та прийняв квартиру (а.с. 55 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 під час проходження служби у Черкаському гарнізоні, отримав службову квартиру в АДРЕСА_4 , яку здав 18.12.2019 року, що підтверджується довідкою, виданою начальником КЕВ м. Біла Церква (а.с. 56 т.1).

23.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , голові Об`єднаної житлової комісії в/ч НОМЕР_1 про надання службового житлового приміщення у м. Одесі, за попереднім місцем служби жиле приміщення здав, у приватизації участі не брав, участі у приватизації члени сім`ї не брали (а.с. 57 т. 1).

Рішенням об`єднаної житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 30.01.2020 року за № 1 вирішено зарахувати полковника ОСОБА_1 на облік осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службових жилих приміщень з 30.01.2020 року, що підтверджується витягом з протоколу (а.с. 38 т. 1).

Відповідно до вимог спеціальної директиви МОУ та Генерального штабу ЗСУ від 05.11.2019 року № Д-322/1/10дск Південне територіальне квартирне-експлуатаційне управління розформовується, посада, яку обіймав ОСОБА_1 скорочена (а.с. 61 т. 1).

27.11.2020 року ОСОБА_1 наказом № 620 звільнено у запас за п. «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 19.01.2021 року виключено із списків особового складу, вислуга років у ЗСУ станом на 19.01.2021 року становить 32 роки 18 днів, постійним та службовим житлом за рахунок МОУ не забезпечувався (а.с. 62 т. 1).

Наказом № 64 від 28.11.2020 року начальника Одеського гарнізону, наказано у військової частині НОМЕР_1 прийняти рішення щодо розподілу встановленим порядком службового приміщення (квартири) квартира АДРЕСА_3 (житловою площею 23,7 кв.м., загальною площею 39,3 кв.м.) військовослужбовцю за місцем проходження ним військової служби, який перебуває на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) та оформити наказом (а.с. 14-15 т. 1).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 під час проходження служби втратив 50% професійної працездатності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, відповідно до акту огляду МСЕК є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідками МСЕК від 10.04.2012 року (а.с. 63-64 т. 1).

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач проживає у спірній квартирі та сплачує комунальні послуги у повному обсязі, однак з квитанцій, які надані в підтвердження оплати зазначено прізвище ОСОБА_3 , яка проживала в квартирі АДРЕСА_5 , та здала її у зв`язку зі зміною місця служби, що визнається сторонами (а.с. 66-80 т. 1).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 начальником квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси 04.11.2019 року надано доручення щодо представництва інтересів МОУ в Центральному РЕМ щодо здійснення оплати за комунальні послуги та укладання договорів за адресою кв. АДРЕСА_3 (а.с. 78 т. 2).

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло здійснюється громадянами у порядку, визначеному Житловим Кодексом України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно зі ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Статтею 124 ЖК України, передбачено що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 зайняв квартиру самоправно з урахуванням відсутність ордера, колегія суддів вважає таким, що здійснено з порушенням норм матеріального права з підстав того, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 12 жовтня 2020 року по справі за № 686/27262/18, якщо особа вселилася в жиле приміщення без ордера, але на підставі угоди чи дозволу, то вона не може вважатися такою, що самоправно зайняла жиле приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вселився у квартиру АДРЕСА_3 на підставі акту прийому-здачі квартири від 23.08.2019 року, а отже за таких підстав колегія суддів приходить висновку про те, що вселення відповідача не може вважатися самоправним.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00).

ЄСПЛ вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатися як «необхідне в демократичному суспільстві…» (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Таким чином, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

За ч. 2 ст. 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 , який є інвалідом третьої групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, звільнений у запас за п. «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), вислуга років у ЗСУ станом на 19.01.2021 року становить 32 роки 18 днів, заселився у квартиру АДРЕСА_3 на підставі акту, а тому колегія суддів, приходить висновку про те, що відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 125 ЖК України відповідач не підлягає виселенню із службового житла без надання іншого жилого приміщення.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 про виселення відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2022 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 про виселення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова