Справа №534/417/23
Провадження № 2/534/96/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Морозова В.Ю.

за участю: секретаря судового засідання Хвіст Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_3 адвокат Бурлак М.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача просить суд звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25 жовтня 2013 року по 02 серпня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 2 серпня 2019 року шлюб між ними було розірвано.

За час шлюбних відносин у сторін народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до судового наказу виданого Комсомольським міським судом Полтавської області 5 липня 2019 року, Позивач сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця.

Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем в примусовому порядку.

На час ухвалення рішення про стягнення аліментів, малолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав разом з Відповідачем, проте починаючи з 26 січня 2023 року проживає разом з Позивачем та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідками від 08.02.2023 р. №23-11/41, № 23/11/50 від 20.02.2023 р. Також в судовому засіданні буде підтверджено показаннями свідків та поясненнями самої дитини. Відповідач в свою чергу, витрачає аліменти, отримані за рішенням суду, на власні потреби.

В провадженні Комсомольського міського суду Полтавської області перебуває цивільна справа № 534/199/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 3- особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики Виконавчого комітету Горішньоплавнівської Міської ради Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком.

Додатково повідомляємо, що за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 лютого 2023 року, Позивача по справі звільнено від сплати аліментів на утримання другої неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнуто аліментів на його утримання з Відповідача.

Підставою для прийняття вказаного вище рішення стало те, що неповнолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із батьком.

Представник відповідача подав до суду відзив, повністю заперечував проти задоволення позову, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що у Комсомольському міському суді розглядається справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання сина ОСОБА_7 . Питання проживання сина ОСОБА_7 перебуває в процесі розгляду судом, і звертатись до суду з даним позовом, до вирішення судом справи про визначення місця проживання дитини по суті, є щонайменше, передчасним.

Представник відповідача звертає увагу суду на той факт, що позивачем не надано суду жодних доказів тих обставин (перебування сина на його утриманні, проживання з ним, нецільове використання відповідачем аліментів), на які він посилається в позовній заяві.

На думку позивача, з часу, коли він примусово утримував дітей у себе, настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини, на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і ці обставини впливають на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають Позивачу право вимагати звільнення від них.

Таким чином, підставами для припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості з аліментів не можуть бути обставини, що виникли внаслідок неправомірної поведінки особи, що полягає в умисному невиконанні рішення суду, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів.

Також представники сторін посилались на чинне законодавство України та практику Європейського суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні повністю заперечував проти позову, надав пояснення, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі.

Під час розгляду судом цієї справи було задоволено клопотання представника позивача подане до суду 04.05.2023 про перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також було відмовлено у клопотанні представнику відповідача яке було подане до суду 27.06.2023 про долучення копії рішення Комсомольського міського суду Полтавської області. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.08.2023 у цій справі відмовлено у клопотаннях представнику позивача про приєднання письмових доказів та надання часу на виконання вимог ЦПК України, які регулюють питання подання до суду доказів.

У судовому засіданні 26.09.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про виклик свідків підставі ч. 3 ст. 91 ЦПК України, про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу та зупинення провадження у справі.

Інших клопотань чи заяв до суду сторони не подавали.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечення, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.10.2013 року між Позивачем та Відповідачем, було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.11.2011 року (серія НОМЕР_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.04.2013 року (серія НОМЕР_2 ).

02.08.2019 року шлюб між Позивачем та Відповідчем, було розірвано шлюб рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області, яке набрало чинності 03.09.2019 року. (а.с. 25)

Судовим наказом Комсомольського міського суду Полтавської області від 05.07.2019 року з Позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів. (а.с. 26)

У відзиві судом установлено, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.02.2023 року Позивача звільнено від сплати аліментів на старшого сина - ОСОБА_8 та стягнуто аліменти на користь Позивача.

Вказана справа розглядалась в рамках позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому, судом було відповідно Позивачу у визначенні місця проживання дитини разом з батьком, через те, що син ОСОБА_5 досяг 14-річного віку і може самостійно обирати з ким і де буде проживати. Саме з цієї підстави позивача було звільнено від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_8 .

Так, судовий наказ від 05.07.2019 року, яким стягнуто з Позивача на користь Відповідача аліменти на утримання, в тому числі, молодшого сина ОСОБА_9 , є чинним і не скасованим.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 зазначеної статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180 - 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, звільнення від сплати аліментів можливе при настанні певних умов.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено достовірними доказами проживання ОСОБА_9 (сина Позивача) за адресою АДРЕСА_1 , оскільки довідка про ці обставини (а.с. 11) видано на підставі акту опитування сусідів, який не додано до матеріалів судової справи.

До того ж судом з підстав передбачених ч. 3 ст. 91 ЦПК України відмовлено у долученні до матеріалів справи рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.06.2023 про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с. 43).

Також суд звертає у вагу на те, що не представником позивача не позивачем не надано до суду жодних доказів тих обставин щодо перебування сина на утриманні Позивача, проживання сина з Позивачем та нецільове використання Відповідачем аліментів.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, Позивачем подано позов про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливі??тю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UКRAINE, № З 1111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України»)..

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливі??тю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UКRAINE, № З 1111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Так, представником позивача не надано суду достатніх доказів та не спростовано доводів представника відповідача у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180-183 СК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення.

Відомості, які суд не оголошує під час проголошення рішення

Повне ім`я позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Повне ім`я відповідача:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя В.Ю. Морозов