печерський районний суд міста києва
Справа № 204/7114/23-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. Суддя Печерського районного суду міста Києва Хайнацький Є.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Держави Україна в особі Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Дніпровського апеляційного суду в особі суддів: Демченко Ельвіри Львівни, Куценко Тетяни Рудольфівни, Макарова Миколи Олексійовича, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі судді Демидової Світлани Володимирівни, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі Федоріщева Сергія Сергійовича, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з перешкоджанням доступу до правосуддя та порушенням статей 55, 124 Конституції України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Держави Україна в особі МЮУ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Держави Україна в особі Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини (далі - третя особа-1, Держави Україна в особі Уповноваженої ВРУ з прав людини), Держави Україна в особі Дніпровського апеляційного суду в особі суддів: Демченко Ельвіри Львівни, Куценко Тетяни Рудольфівни, Макарова Миколи Олексійовича (далі - третя особа-2, Держави Україна в особі Дніпровського апеляційного суду в особі суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р., Макарова М.О.), Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі судді Демидової Світлани Володимирівни (далі - третя особа-3, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі судді Демидової С.В.), Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі Федоріщева Сергія Сергійовича (далі - третя особа-4, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі Федоріщева С.С.), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - третя особа-5, Держави Україна в особі ДКСУ), в якому просить: стягнути на відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 1 200 000,00 грн.; стягнути матеріальну шкоду - сплачений судовий збір за забезпечення в сумі 496,20 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі МЮУ, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Держави Україна в особі Уповноваженої ВРУ з прав людини, держави Україна в особі Дніпровського апеляційного суду в особі суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р., Макарова М.О., Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі судді Демидової С.В., Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі Федоріщева С.С., Держави Україна в особі ДКСУ, про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з перешкоджанням доступу до правосуддя та порушенням ст.ст. 55, 124 Конституції України передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Згідно зі ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами Держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 757/43355/16-ц міститься висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст. 1176 ЦК України.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує доводи щодо завдання йому шкоди порушенням права на ефективний судовий захист у Дніпровському апеляційному суді, зокрема, незаконними, протиправними діями суддів цього суду, а саме, Демченко Е.Л. , Куценко Т.Р. , Макарова М.О. , при розгляді справи № 201/9990/22.

Зокрема, позивач у позові зазначає, що під час розгляду вказаної справи в судовому засіданні не було встановлено, хто з`явився у судове засідання та чи були належним чином повідомлені сторони; без будь-яких доказів поновлено строк для подання апеляційної скарги; при розгляді зави про забезпечення позову до подачі позову не встановлено, що позивачем подано в десятиденний термін позовну заяву; суд вийшов за межі позовних вимог та керувався не викладеними в апеляційній скарзі фактами; судом не було перевірено обставини, чи розглядається провадження у справі № 201/9990/22, та не витребувано копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви.

Тобто, підставою позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди є дії суддів Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., Куценко Т.Р., Макарова М.О. під час розгляду справи № 201/9990/22.

При цьому, з позову вбачається, що позивач просить відшкодувати завдану йому моральну шкоду на підставі ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12.03.2009 року у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).

Схожий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках завдання шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Разом з тим, закони України не передбачають розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст. 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених ст. 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 454/3208/16-ц.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі № 454/143/17-ц, від 21.11.2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 29.05.2019 року у справі № 489/5045/18, від 20.11.2019 року у справі № 454/3208/16-ц.

З позовної заяви також вбачається, що позивач просить стягнути матеріальну шкоду - сплачений позивачем судовий збір за подання до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяви про забезпечення позову в сумі 496,20 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що підстави повернення сплаченої суми судового збору за подання заяви про забезпечення позову особі, яка його сплатила, встановлені ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями суддів Дніпровського апеляційного суду Демченко Е.Л., Куценко Т.Р., Макарова М.О. під час розгляду справи № 201/9990/22, з підстав, не передбачених ст. 1176 ЦК України, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258-261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Держави Україна в особі Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини, Держави Україна в особі Дніпровського апеляційного суду в особі суддів: Демченко Ельвіри Львівни, Куценко Тетяни Рудольфівни, Макарова Миколи Олексійовича, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі судді Демидової Світлани Володимирівни, Держави Україна в особі Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська в особі Федоріщева Сергія Сергійовича, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з перешкоджанням доступу до правосуддя та порушенням статей 55, 124 Конституції України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 18.10.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький