10.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/2210/23
Єдиний унікальний номер судової справи 205/2210/23
Номер провадження 2/205/1398/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу № 205/2210/23 за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 07.08.2007 року ОСОБА_2 підписанням анкети-заяви б/н приєдналася до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Банк). На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Заявою підтверджується факт, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «ПриватБанк», які були надані в письмовій формі.

07.08.2007 року відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду», у якій відповідач підтвердила, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконала.

У зв`язку з зазначеними порушеннями умов Договору виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2023 року склала 32 111,99 грн., з яких: 26 138,97 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 973,02 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 111,99 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.06.2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що заява про приєднання до умов та правил надання послуг не є належним доказом саме тих умов кредитного договору, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості. Також зазначив, що у розрахунку заборгованості позивачем застосовано процентну ставку в розмірі, більшому, ніж встановлено анкетою-заявою, відсотки фактично ввійшли до тіла кредиту, яке перевищує кредитний ліміт. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

29.06.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що укладання договору здійснено шляхом приєднання клієнта до умов Банку. Відповідач, підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєднався та зобов`язався виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах Банку Договорі банківського обслуговування в цілому. З моменту оформлення кредитного договору протягом 15 років позичальник в Банк щодо неправильного нарахування відсотків не зверталася, що свідчить про згоду з їх розміром. Тіло кредиту в межах кредитного ліміту, а розмір відсотків збільшено на підставі наказів Банку. На підставі викладеного просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. в судове засідання не з`явився, письмово просив розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримав.

Від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, у якій просив провести розгляд справи без його участі та без участі відповідача, у відзиві просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

У ході судового розгляду встановлено, що 07.08.2007 року відповідачем підписано заяву в ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач. У заяві відповідач просила оформити на її ім`я кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500 грн. та базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості. Відповідно до заяви відповідачу 07.08.2007 року відкрито рахунок та видано картку № НОМЕР_1 . Відповідно до заяви відповідач ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які надані їй у письмовому вигляді (а.с.23).

Також 07.08.2007 року відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова відсоткова ставка становить 3% на місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. зі строком внесення до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.24).

Відповідно до довідки Банку відповідачу було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до липня 2011 року, яка неодноразово відпускалася, остання 28.01.2020 року з терміном дії до серпня 2023 року (а.с.22).

Згідно з довідкою Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 21.07.2007 року відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , 07.08.2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який у подальшому неодноразово змінювався та 22.06.2021 року досяг 33 000 грн. (а.с. 21).

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість, яка станом на 29.01.2023 року складає 32 111,99 грн., з яких: 26 138,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 973,02 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 13-20).

Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 138,97 грн. суд виходив із такого.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Як вбачається з виписки за договором № б/н за період 21.07.2007 року по 31.01.2023 року, відповідач користувалася кредитними коштами, повертала кредитні кошти та сплачувала проценти, знову використовувала кредитні кошти, останній раз 16.02.2022 року (а.с.49-70).

Суд вказує, що у цивільному процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «КБ «Приватбанк», не надала контррозрахунок, правом на звернення з клопотанням про призначення судової економічної експертизи не скористалася, не довела відсутність заборгованості.

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і в такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у Договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 29.01.2023 року становить 26 138,97 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими банком у розмірі 5 973,02 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до заяви та довідки, що підписані 07.08.2007 року відповідачем, процентна ставка, узгоджена сторонами, становить 3% на місяць, тобто 36 % на рік.

Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.13-20), сума заборгованості за відсотками розрахована позивачем, виходячи з процентних ставок в розмірі 36%, 42%, 43,20% залежно від періоду користування кредитними коштами.

Однак, сама заява та довідка від 07.08.2007 року, які підписані відповідачем, відповідних умов про погодження сторонами таких розмірів процентної ставки як 42% та 43,2% не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позову Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 07.08.2007 року.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а між сторонами відсутня домовленість щодо сплати відсотків у більшому розмірі, ніж узгоджено ними при підписанні заяви, позивачем не доведено правомірність нарахування відсотків за ставкою 42 % та 43,2 %.

Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

З огляду на наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо зобов`язання сплати відповідачем відсотків у розмірі 42% та 43,2% в залежності від періоду користування кредитними коштами, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків у розмірі 5 973,02 грн.

Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальний строк позовної давності 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору."

Відповідно до довідки Банку остання кредитна картка, видана відповідачу на підставі кредитного договору б/н 28.01.2020 року та якою відповідач користувалася, що вбачається з виписки за вказаним договором, має термін дії до серпня 2023 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 02.03.2023 року - до спливу строку позовної давності.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов Банку частково, а саме: в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, та відмовляє в задоволенні позовних вимог в іншій частині через їх недоведеність.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 184,76 грн. (26 138,97 грн. х 2684 грн. : 32 111,99 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 526, 627, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.08.2007 року станом на 29.01.2023 року в розмірі 26 138,98 грн., з яких: 26 138,98 грн. заборгованість за тілом кредиту.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 184,76 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко