Провадження № 2/463/214/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, суд

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів. Просить ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 148 891,82 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19.12.2018 року, залишеного в силі Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 708 848,59 грн. та 7 088,49 судового збору. На даний час рішення суду звернуто до примусового виконання. Однак відповідач ухиляється від виконання рішення суду, заборгованість не погасила та допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому просить позов задоволити та стягнути відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 148 891,82 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, клопотанням до суду просить справу слухати у її відсутності і позов задоволити в повному об`ємі. З врахуванням представлених документів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, заявою до суду просить слухати справу у її відсутності. З врахуванням зібраних доказів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.12.2018р. (а.с.8-10), яке залишене в силі Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 708 848,59 грн. та 7 088,49 судового збору (а.с. 11-15).

Вказане рішення суду звернуто до примусового виконання, на даний час рішення суду не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, а саме, процентів за користування кредитними коштами та пені, позивач ОСОБА_1 використав своє право на повернення коштів, відтак правові підстави нараховувати неустойку (пеню) у позивача відсутні.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Тому враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати у зв`язку з відмовою в позові на підставі п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Нор Н. В.