Справа № 361/5900/20
Провадження № 2/361/220/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2020 року до суду звернувся позивач із вказаним позовом до відповідачів в якому просив суд скасувати рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року № 392 прийняте на XXIX сесії VI скликання ?Про припинення користування земельними ділянками? у частині припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 га, буд. 0,38 га. осг., а також просив визнати незаконним та скасувати рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року про виділення ОСОБА_3 та надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га, якою користувалась ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,45 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовував тим, що все життя з 1989 року позивач і його сім`я користувались земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Загальна площа земельної ділянки 0,09 га.

Згідно довідок із сільської ради та архівних даних вказана земельна ділянка площею 0,09 га у 1989 році була виділена його батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . На вказаній земельній діляці побудований будинок АДРЕСА_3 в якому проживає позивач із своєю сім`єю та його мати.

Батько позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Позивач зазначив, що він після смерті ОСОБА_5 успадкував всі його права та обов`язки, оскільки на день його смерті вони проживали разом за вказаною адресою.

Після цього з 2013 року позивач продовжував користуватися вказаною земельною ділянкою. В 2014 році садив там картоплю після цього до 2018 року вони там садили кукурудзу та інші рослини. У 2018 році сусід ОСОБА_3 на вказаній земельній ділянці поставив бетонну огорожу мотивуючи це тим, що йому начебто виділили частину їхньої земельної ділянки оскільки мати позивача відмовилась від частини ділянки на його користь. Позивач дізнався від матері, що вона начебто продала без його відому частину земельної ділянки за 15 тисяч гривень. Для позивача це було несподіванкою. При житті його батько ОСОБА_5 був проти продажу земельної ділянки. Після його смерті в 2014 році була пропозиція від сусіда ОСОБА_3 поділити мирно землю, і що за частину їхньої землі він віддасть їм частину своєї, але тоді мама не погодилась обмінятися землею. Тоді також просив його матір це зробити і Бобрицький селищний голова ОСОБА_6 , як йому відомо, що він вмовляв її про це в 2017 році.

Сусід ОСОБА_3 , як стало відомо позивачу мешканець м. Києва, а в село Бобрик приїхав приблизно у 2006 - 2007 роках.

Позивач вважає, що сільська рада незаконно передала у власність ОСОБА_3 частину земельної ділянки із порушеннями законодавства України.

Зазначає, що вказаною земельною ділянкою користується все своє життя, а тому має переважне право на виділення її саме йому.

Позивач зазначив, що не відомо на підставі яких документів виготовлена технічна документація із землеустрою, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , виділенням зазначеної земельної ділянки, згідно рішення селищної ради, були порушені права суміжних землекористувачів та землевласників, при прийнятті рішень не було враховано, що позивач на законних підставах набув право користування вказаною частиною земельної ділянки.

Відповідачі про вказані обставини знали, але не узгодили межу з суміжним землекористувачем, оскільки позивач не надавав такої згоди і не підписував акт узгодження.

02 жовтня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07 грудня 2020 року.

24 лютого 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила в задоволенні позову відмовити.

Посилалась на те, що земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку права власності на них або права оренди.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_5 за час життя переоформив у встановленому законом порядку надане йому право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою.

Позивач, стверджуючи наявність у нього права користування спірною земельною ділянкою, жодних доказів (відповідних правовстановлюючих документів), які б дійсно підтверджували наявність у нього такого права, до позовної заяви не долучив.

Більше того, в позовній заяві позивач зазначає про перехід до нього в порядку спадкування прав та обов`язків батька, ОСОБА_5 , однак, і дана обставина жодним належним доказом, з наявних у матеріалах справи, не підтверджена.

Що стосується вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року про виділення відповідачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,45 га, якою користувалась ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 зазначили наступне.

Позивачем до позовної заяви не долучено копії оскаржуваного рішення. У данному контексті зауважує, що про прийняття у 2013 році органом місцевого самоврядування - Бобрицькою сільською радою рішень вказаного змісту відповідачу ОСОБА_3 не відомо, аналогічно як і право власності на землю на його підставі відповідач не реєстрував. Вказана обставина унеможливлює подачу обгрунтованих зауважень з даного питання та вкотре підтверджує той факт, що позовні вимоги є необгрунтованими та таким, що не підтверджені належними доказами, відповідно, - не можуть бути задоволені судом.

04 березня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не приймати до уваги відзив відповідача та задоволити його позов у повному обсязі.

Посилався на те, що відзив підписаний представником відповідача адвокатом Вітківською Ю.М., але до відзиву не додано документи, які підтверджують її повноваження та йому разом із відзивом не надіслано, що є порушенням вимог передбачених ст. 178 ЦПК.

Позивач зазначив, що у відзиві не міститься посилання на жоден доказ в обґрунтування своїх заперечень, а тому відзив піддягає відхиленню, а його позовна заява до задоволення в повному обсязі.

19 травня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_3 , аналогічний відзиву, який надійшов до суду 24 лютого 2021 року.

21 листопада 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити, пояснення надала аналогічні викладеному у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності.

Представник Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, будучи належним чином повідомленим у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних письмових матеріалів.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою, в судове засіданні не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно довідки Бобрицького старостинського округу Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області № 64 від 12.04.2019 року та довідки Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 25.04.2019 року, земельна ділянка 0,09 га була виділена батькам позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ще у 1989 році для ведення особистого селянського господарства.

Зазначена земельна ділянка не була приватизована користувачами. Після смерті ОСОБА_5 , мати позивача розділила земельну ділянку навпіл залишила собі та сину ОСОБА_2 .

В 2013 році ОСОБА_4 письмово відмовилась від земельної ділянки розміром 0,045 га, якою вона користувалась, на користь ОСОБА_3 . Депутати Бобрицької сільської ради розглянули заяви гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та надали дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Земельна ділянка, якою користується гр. ОСОБА_2 сьогодні не приватизована. (а.с. 16)

Батько позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 9. (а.с.12)

Згідно довідки від 09 серпня 2013 року за № 575 виданої Бобрицькою сільською радою про те, що померлий ОСОБА_5 на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Разом із померлим проживають і по даний час дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 із сім`єю. (а.с. 122)

У листі від 06 жовтня 2016 року Броварської районної нотаріальної контори Київської області зазначено, що 29.07.2016 року відкрита спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , за заявою дружини ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину за законом.

Згідно матеріалів спадкової справи спадщину також прийняв син померлого ОСОБА_2 , так як на день смерті спадкодавця був постійно зареєстрований і проживав з померлим (ст.1264 Цивільного кодексу України).

Дочка ОСОБА_7 заяви про прийняття спадщини до майна померлого не подала, з померлим не була зареєстрована (довідка Бобрицької сільської ради від 27.07.2016 року за № 611), і тому є такою, що спадщину не прийняла згідно ст.1262 Цивільного кодексу України.

Тому спадкоємцями на майно померлого ОСОБА_5 є дружина ОСОБА_4 на 1/2 частку у спадщині, та син ОСОБА_2 на 1/2 частку у спадщині. (а.с. 123)

Згідно архівного витягу із рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області ХХІХ сесії VI скликання № 392 від 31.05.2013 року про припинення користування земельними ділянками, розглянувши заяви громадян про припинення користування земельними ділянками для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого селянського господарства, згідно поданих заяв та в зв`язку зі смертю громадян, вирішила: припинити право користування земельними ділянками померлих громадян ОСОБА_5 АДРЕСА_1 0,12 га буд. 0,38 га осг. (а.с.23)

15 листопада 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання представника позивача задоволено, зобов`язано архівний сектор Броварської районної державної адміністрації Київської області, адреса: 07400, Київська області, м.Бровари, бул. Незалежності, буд. 39 в строк до 12 січня 2022 року надати: копію рішення Бобрицької сільської ради від 31.05.2013 року про виділення ОСОБА_3 та надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га, якою користувались ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.127-128)

Відповідно до листа Архівного відділу Броварської районної державної адміністрації Київської області № 265 від 10.01.2022 року, надати належно завірену копію рішення Бобрицької сільської ради від 31.05.2013 року про виділення ОСОБА_3 та надання йому дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га немає можливості, тому що в переглянутих документах Бобрицької сільської ради за 2013 рік вищевказаного рішення не виявлено. (а.с.139)

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України, частини 1 статті 1 ЗК земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Суд звертає увагу на обставину на яку посилається позивач у позові, як на підставу звернення, а саме вказує, що він має право на користування спірною земельною ділянкою після смерті свого батька ОСОБА_5 , а саме право на яке перейшло йому в порядку спадкування.

Відповідно ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно ч.1, 2, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з пунктом в частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені статтями 125 та 126 ЗК України.

Таким чином, і зазначені норми чинного ЗК України на час розгляду спору також встановлюють нерозривний зв`язок між прийняттям рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян та видачею громадянам правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки, формуванням земельної ділянки з присвоєнням кадастровогономера, реєстрацією земельної ділянки у державному земельному кадастрі та відповідно у реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Отже, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів в обгрунтування заявлених вимог, позивач не довів своє право на зазначені земельні ділянки, що не дає підстав для визнання недійсним рішень Бобрицької сільської ради Київської області, окрім того в судовому засіданні не доведений факт того, що рішенням Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року була виділена ОСОБА_3 та наданий йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га, якою користувалась ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином на підставі вищевикладеного, із врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 76 - 83, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року № 392 прийняте на XXIX сесії VI скликання Про припинення користування земельними ділянками у частині припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , площею 0,12 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, та площею 0,38 га під особисте селянське господарство, про визнання незаконним та скасування рішення Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 31.05.2013 року про виділення ОСОБА_3 та надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га, якою користувалась ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,45 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.