ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 757/33271/19-ц

провадження № 61-9368 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк»), акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), про визнання факту укладення кредитного договору таким, що не відповідає дійсності, визнання частково недійсним витягу з додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги.

Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ним було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 151 800 доларів США зі сплатою процентів. Вказаний кредит ним було частково погашено.

30 квітня 2009 року за ініціативою кредитора, на підставі додаткової угоди

за його згодою була укладена реструктуризація кредиту від 28 березня 2007 року № 0, тобто було змінено строк погашення кредиту, а також для зручності змінено номер кредитного договору № 0 (№ 1).

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги відчужило на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року станом на 19 травня 2012 року наявні кредитні договори: від 28 березня 2007 року № 0, розмір грошового зобов`язання його, як боржника у валюті кредиту 151 800 доларів США та кредитний договір від 30 квітня 2009 року № 1, розмір грошового зобов`язання становить

125 233,62 доларів США.

Позивач вважав, що ПАТ «УкрСиббанк» сфальсифікувало факт укладення з ним додаткової угоди від 30 квітня 2009 року, а саме щодо її підписання поручителями, у зв`язку з вказаними обставинами було порушено кримінальне провадження.

ПАТ «Дельта Банк» безпідставно було вказано на укладення між ним

та ПАТ «УкрСиббанк» додаткового кредитного договору від 30 квітня 2009 року

№ 1, тобто помилково зазначено про існування у нього кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 та за кредитним договором № 1.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати факт укладання кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1 із сумою заборгованості 125 233 доларів США між АТ «УкрСиббанк» та ним, як самостійний правочин, таким, що не відповідає дійсності; визнати частково недійсним витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та «ПАТ Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року, складеного станом на 19 травня 2012 року у частині, що стосується кредитного договору

від 30 квітня 2009 року № 1.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року

у складі судді Журибеди О. М. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано факт укладання кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1 з сумою заборгованості 125 233 доларів США між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 недійсним. Визнано недійсним витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»

від 08 грудня 2011 року станом на 19 травня 2012 року у частині, кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні належні та допустимі докази укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1, тому відповідно до положень

частин третьої та четвертої статті 203 ЦК України вказаний правочин є недійсним.

У зв`язку з вказаними обставинами також є недійсним витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ПАТ «Укрсиббанк»

та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня 2011 року у частині, кредитного договору

від 30 квітня 2009 року № 1.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 рокуапеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено. Рішення Святошинського районного суду

м. Києва від 15 серпня 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції

не повідомлено АТ «УкрСиббанк» про судове засідання, яке було призначено

на 15 серпня 2022 року, в якому ухвалено остаточне рішення, а отже, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України це є обов`язковою підставою для скасування рішення районного суду.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд зазначив, що відповідачами не надано,

у тому числі до суду апеляційної інстанції кредитний договір від 30 квітня 2009 року № 1, а тому суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів укладення зазначеного кредитного договору між позивачем та АТ «УкрСиббанк», оскільки він сторонами не підписувався, тобто не додержано письмової форми правочину, унаслідок чого цей кредитний договір є нікчемним.

Проте позивачем заявлені позовні вимоги про визнання факту укладання вищевказаногокредитного договору таким, що не відповідає дійсності, проте ці вимоги є неефективним способом захисту, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Вимога позивача про визнання недійсним витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року є похідними від вимоги про визнання кредитного договору неукладеним, а отже, також не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 757/33271/19-ц з Святошинського районного суду м. Києва.

У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Проте фактично АТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги ПАТ «Дельта Банк», у тому числі за кредитним договором від 30 квітня 2009 року

№ 1, який не укладався між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Відповідачі не надали до суду оригінал кредитного договору від 30 квітня

2009 року № 1. Отже, наявні підстави для визнання факту укладення кредитного договору таким, що не відповідає дійсності, та визнання недійсним витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, оскільки кредитний договір від 30 квітня

2009 року № 1 не укладався. Посилався на відповідні постанови Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив

У серпні 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Відсутні докази укладення між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1, оскільки існує лише кредитний договір від 28 березня 2007 року № 0, який міг обліковуватися у системі банку, як договір за № 1.

Крім того, АТ «УкрСиббанк» у відзиві порушено клопотання про закриття провадження у справі відповідно до підпунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

У серпні 2023 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. Належні докази укладення між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 кредитного договору

від 30 квітня 2009 року № 1 відсутні, сторонами він не підписувався. Проте, позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушених прав.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій фактично підтримав доводи касаційної скарги.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судом установлено, що 28 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»

та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту

№ 0. Відповідно до пункту 1.1 договору банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 151 800 доларів США та сплатити проценти, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором.

30 квітня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою сторони погодили, у тому числі, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись, як номер договору зазначений при його укладанні, а саме № 0 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку № 1.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених договором, АКІБ «УкрСиббанк» відступило на користь

ПАТ «Дельта Банк» усі права, у тому числі за кредитним договором укладеним з позивачем.

Згідно з витягом з додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги

від 08 грудня 2011 року за кредитним договором від 28 березня 2007 року

№ 0 загальний розмір грошового зобов`язання боржника за кредитним договором у валюті кредиту становить 151 800 доларів США.

Відповідно до акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року станом на 11 січня 2012 року, продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржника, а саме: ОСОБА_1 , кредитний договір № 0 та кредитний договір № 1.

Згідно з витягом з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги

за кредитами між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08 грудня

2011 року станом на 19 травня 2012 року наявні кредитні договори:

від 28 березня 2007 року № 0, розмір грошового зобов`язання боржника ОСОБА_1 у валюті кредиту 151 800 доларів США та кредитний договір від 30 квітня 2009 року № 1, розмір грошового зобов`язання становить 125 233,62 доларів США.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження

№ 14-144 цс 18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження

№ 12-187 гс 18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження

№ 14-338 цс 18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження

№ 12-46 гс 19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити

до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140 гс 19)).

Згідно з частиною першою статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до законодавства за ступенем недійсності всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні), недійсність яких прямо передбачена законом, та відносно недійсні, які можуть бути визнані судом недійсними за певних умов (оспорювані).

Нікчемний правочин є недійсним в момент його вчинення у зв`язку з прямою вказівкою правової норми, а тому судового рішення про визнання його недійсним не вимагається (quae contra ius fiunt debent utique pro infectis haberi - зроблене проти закону повинне вважатися нікчемним). Нікчемний правочин не підлягає виконанню, на нікчемність правочину мають право посилатися та вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності заінтересовані особи.

Нікчемний правочин є недійсним тільки у випадках, передбачених законом. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним і бажання сторін. Бажання сторін про визнання його дійсним до уваги не беруться, оскільки такий правочин суперечить нормам закону. Суд допускає визнання такого правочину дійсним лише у випадках, визначених законом. Наприклад, при недотриманні нотаріальної форми договору за умови його повного або часткового виконання, якщо одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (частина друга статті 220 ЦК України).

Нікчемний правочин не породжує правових наслідків, притаманних правочинам даного виду, а породжує лише правові наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті 216 ЦК України такими наслідками є поновлення сторін у їх початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.

Отже, визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин недійсний у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження

№ 12-304 гс 18).

Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, оскільки відсутні належні та допустимі докази укладення між ним та АТ «УкрСиббанк» оспорюваного кредитного договору від 30 квітня 2009 року № 1, а отже, цей правочин є нікчемним.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнання факту укладання вищевказаного кредитного договору таким, що не відповідає дійсності, є неналежним способом захисту, оскільки не призведе до реального відновлення прав позивача.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання частково недійсним витягу з додатку до договору купівлі-продажу прав вимоги, оскільки, по-перше, цей витяг не є правочином, по-друге, ця вимога є похідною від вимоги про визнання факту укладання вищевказаного кредитного договору таким, що не відповідає дійсності, яка залишена судом без задоволення.

Доводи касаційної скарги про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, на увагу не заслуговують, оскільки позивачем не оскаржувався договір відступлення права вимоги, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», тому його правомірність при розгляді цієї справи не встановлювалася.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

У задоволенні клопотання АТ «УкрСиббанк» про закриття касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки суд касаційної інстанції не знаходить для цього правових підстав, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався заявник у касаційній скарзі стосувалися різних фактичних обставин. Підстави касаційного оскарження чітко зазначені в ухвалі суду касаційної інстанції від 24 липня

2023 року про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник