ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2523/22 Номер провадження 22-ц/814/3975/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - адвокатів Пихтіної Ю.А. та Данілової Н.Н.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», Генерального директора Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Олексенка Олександра Сергійовича, про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У квітні 2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому прохав:

- визнати незаконним та скасувати наказ Генерального директора Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31 січня 2022 року в частині відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення; зобов`язати генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 поновити його на роботі на посаді старшого майстра в групі контролю за якістю теплопостачання служби контролю за збутом теплової енергії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 31 січня 2022 року;

- стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на його користь середню заробітну плату за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до дати набрання законної сили рішення суду про поновлення на роботі, що станом на 19 квітня 2022 року становить 47 244,45 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що з 02 жовтня 2009 року працює у ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на посаді старшого майстра в групі контролю за якістю теплопостачання служби контролю за збутом теплової енергії. Повідомленням від 24.01.2022 № 25до нього було доведено обставини, в яких викладено попередження про відсторонення від роботи з 31.01.2022 вразі якщо не буде надано документ, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або медичного висновку про наявність абсолютних протипоказань проти такого щеплення.

Після ознайомлення із даним повідомленням відповідача, він надав заперечення за вх № К-103 від 25.01.2022. У заяві від 27.01.2022 письмово повідомив відповідача про незгоду і відмову приймати участь у експериментальному медичному втручанні та клінічних випробуваннях лікарських засобів та препаратів ,шляхом проходження примусової вакцинації від так званої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2.

31.01.2022 його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, у зв`язку із ненаданням документу про щеплення проти COVID-19, строком до усунення причин такого відсторонення.

Вважає своє відсторонення від роботи неприпустимим та таким ,що порушує його права як громадянина України та працівника, а дії роботодавця незаконними та такими ,що порушують низку нормативно-правових актів та Конституцію України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року позов задоволено частково (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.05.2023, а.с. 137 т. 2):

Визнано незаконним та скасовано наказ Генерального директора Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Олексенка Олександра Сергійовича № 40 від 31.01.2022 року в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення.

Стягнуто із Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року включно у сумі 16 140,81 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь держави судовий збір у сумі 1 984 грн 80 коп.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодився відповідач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника (адвоката).

В апеляційній скарзі прохали рішення місцевого суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказували, що позов пред`явлений до неналежного відповідача - до директора Олексенка О.С., який не може бути відповідачем у справі. В цій частині рішення місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закрито. Посилалися на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 01 березня 2023 року у справі № 565/1559/21 (провадження № 61-7726св22).

Вважає, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд належним чином не врахував правові висновки Верховного Суду у справі № 130/3548/21 та дійшов помилкового висновку щодо незаконності наказу про відсторонення позивача від роботи.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, позивач ОСОБА_1 працює в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 02.10.2009, в тому числі, наказом № 155 від 12.10.2018 переміщений старшим майстром в майстерську дільницю служби контролю за збутом теплової енергії з 12.10.2018, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.1985 та наказом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» № 155 від 12 жовтня 2018 року (том 2 а.с. 77-90).

24.01.2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надіслав ОСОБА_1 повідомлення за № 25 «Про відсторонення від роботи в разі ненадання документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19».

У повідомленні вказано, що з 31 січня 2022 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19 обов`язкове для працівників підприємства. На підставі наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 30 листопада 2021 року № 2664 та пункту 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 прохають до 30 січня 2022 року включно надати один з таких документів:

документ, який підтверджує отримання повного курсу вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, включеної ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях,

міжнародний, внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях,

довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 № 595.

Також, попереджено ОСОБА_1 , що в разі не надання одного із зазначених документів, 31 січня 2022 року його буде відсторонено від роботи, на підставі ст. 46 КЗпП України та статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили. Зазначено, що на час відсторонення з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата такому працівнику не виплачується (том 1 а.с. 186).

24 січня 2022 року ОСОБА_1 надіслав на ім`я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 заперечення на повідомлення № 25 від 24.01.2022 року, яке надійшло до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 25.01.2022 за вх. К-103, в яких з посиланням на неможливість застосування п.41-6 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020, оскільки він суперечить положенням ст. ст. 8, 19, 43, 64 Конституції (неможливість обмеження права на працю в умовах воєнного стану, прохав не відстороняти його від роботи із вказаних у повідомленні № 25 від 24.01.2022 року підстав (том 1 а.с. 29).

27 січня 2022 року ОСОБА_1 надіслав на ім`я генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 заяву про неприпустимість примусу до участі в експериментальному втручанні, яка отримана ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 27.01.2022 за вх. К-134. У заяві вказав на недопустимість розголошення лікарської таємниці, що передбачено ст. 40 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», та порушення ст. 28 Конституції України, згідно з якої жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим та іншим дослідам (том 1 а.с. 25-27).

Наказом генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022, на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 (із змінами внесеними наказом МОЗ № 2664 від 30.11.2021), пункту 41-6 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 із змінами, ОСОБА_1 , старшого майстра Служби контролю за збутом теплової енергії, з 31 січня 2022 року відсторонено від роботи на строк до усунення причин відсторонення, що його зумовили (допоки не нададуть документ про щеплення проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 за формою № 028/1, або до закінчення карантину, визначеного Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SAPS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 із змінами. З урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», оплату праці відстороненим працівникам не проводити (том 1 а.с.185).

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис 31.01.2022, про що свідчить відмітка на наказі (том 1 а.с. 185 зворот).

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що зі змісту наказу № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022, не вбачається, що роботодавцем застосовано індивідуальний підхід при вирішенні питання про відсторонення старшого майстра майстерської дільниці служби контролю за збутом теплової енергії ОСОБА_1 від роботи.

Так, наказ стосується кола працівників, зазначених у Додатку № 1 до наказу № 40 від 31.01.2022, в якому ОСОБА_1 значиться під номером п/п 8.

У наказі № 40 не надана оцінка виконуваним трудовим обов`язкам позивача, не вказано коло особистих контактів з іншими людьми, які передбачаються займанням посади старшого майстра майстерської дільниці служби контролю за збутом теплової енергії, неможливість організації дистанційної чи надомної роботи.

Також, у наказі не обґрунтовано нагальної потреби у відстороненні саме ОСОБА_1 від роботи, а також того, що обіймаючи посаду старшого майстра, він міг спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників підприємства та споживачів послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Позивача відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що він працював в ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19. Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самого ОСОБА_1 .

Місцевим судом зазначено, що надані представником відповідача обґрунтування щодо правомірності винесення наказу про відсторонення вже після винесення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 14.12.2022 № 130/3548/21, про що зазначено і самим представником у додаткових поясненнях від 27.04.2023, не спростовують того факту, що індивідуальний підхід при вирішенні питання відсторонення ОСОБА_1 від роботи не застосовувався роботодавцем.

Зокрема, наказ № 40 від 31.01.2022 не містить посилання на покладені на позивача Посадовою інструкцією обов`язки, порядок їх реалізації, кількість контактів, які передбачають з метою належного виконання своїх обов`язків старшим майстром, неможливість застосування іншої форми роботи до нього, аніж безпосередньої.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 40 від 31 січня 2022 року в частині відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, що позов пред`явлений до неналежного відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» ОСОБА_2 , а тому у його задоволенні необхідно відмовити, судом спростовуються, оскільки в остаточній редакції позовні вимоги про визнання наказу незаконним та скасування наказу були пред`явлено до двох відповідачів, зокрема, і до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який є належним відповідачем, а тому з цих підстав у задоволенні позову відмовлено бути не може. Клопотання щодо закриття провадження по справі з цих підстав було вирішено судом ухвалою від 19 травня 2023 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. поновити ОСОБА_1 на роботі місцевий суд зазначив наступне.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6 постанови № 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Наказом генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. № 115 від 01.03.2022 року «Про зупинення дії наказу від 31.01.2022 № 40», на підставі наказу МОЗ № 380 від 25.02.2022, яким зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зупинено з 01.03.2022 року дію наказу № 40 від 31.01.2022 року «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19» до завершення воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року (том 1 а.с. 188).

01.03.2022 за вих. № 02-09/349, 31.03.2022 за вих.№02-09/496, 18.05.2022 за вих. № 02-09/771 повідомлено ОСОБА_3 , що наказом МОЗ № 380 від 25.02.2022 зупинено дію наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» до завершення воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року; що постановою КМУ № 372 від 26.03.2022 «Про внесення змін до постанови КМУ від 09 грудня 2020 № 1236» визначено, що п. 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SAPS-CoV-2» не застосовується на період воєнного стану, введеного указом Президента України № 64/2022 в Україні із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року; що дію наказу генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Кравчука С.Г. від 31.01.2022 № 40 «Про відсторонення від роботи працівників підприємства в разі ненадання документу про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19», на підставі якого він був відсторонений від роботи, призупинено на період воєнного стану та він має приступити до виконання своїх трудових обов`язків. Вказані повідомлення направлені ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленнями про вручення (а.с. 189-197).

Таким чином, наказ генерального директора № 40 від 31 січня 2022 року № 40 був зупинений відповідним наказом генерального директора № 115 від 01 березня 2022 року. Відсторонені особи були допущені до роботи, про що, безпосередньо ОСОБА_1 , було неодноразово повідомлено поштовою кореспонденцією, а тому додаткового поновлення на роботі ОСОБА_1 не потребується.

Крім того, місцевим судом зазначено, що поновлення на роботі можливе лише у разі незаконного звільнення працівника або переведення його на іншу роботу, що слідує зі змісту ст. 235 КЗпП України. Оскільки відсторонення від роботи не передбачає остаточне припинення трудових обов`язків працівником, а передбачає лише тимчасове припинення виконання ним трудових обов`язків без позбавлення займання посади, то вимога позивача про поновлення його на роботі є безпідставною. З огляду на викладене, позовні вимоги про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до дати набрання законної сили рішення суду про поновлення на роботі, суд, враховуючи, що визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2022 року по 28 лютого 2022 року включно (з 01 березня 2023 року ОСОБА_1 був допущений до роботи).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 79, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року № 372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6постанови№ 1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку № 2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» № 4004-XIIтаІнструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності № 66 від 14.04.1995.

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону№ 4004-XII).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що «нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що:

«застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Щодо належності відповідача у справі - Генерального директора ПОКВПТ «Полтаватеплоенерго».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Позивач визначив співвідповідачем у справі Генерального директора Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Олексенка Олександра Сергійовича, проте, він не може бути належним відповідачем у цій справі, оскільки у відносинах з позивачем діяв як посадова особа юридичної особи та від її імені. Тому спір виник саме з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який є юридичною особою, самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах (роботодавцем) та має відповідати за цим позовом.

Місцевий суд на вказане уваги не звернув та зробив помилковий висновок про можливість розгляду позовних вимог до Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16).

Висновки про необхідність закриття провадження у справі за таких обставин зроблено також в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 565/1559/21 (провадження № 61-7726св22).

За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог до Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С. підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відмова місцевого суду у закритті провадження в ухвалі від 19 травня 2023 року, враховуючи те, що скаржник обґрунтовував апеляційну скаргу такими доводами, не є перешкодою для вирішення апеляційним судом питання наявності підстав для закриття провадження у справі у цій частині.

Щодо перегляду справи по суті спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вірно надав оцінку доказам у справі.

Так, Наказом МОЗ від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211) Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції.

У подальшому з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928,від 23 грудня 2022 року № 1423, від 25 квітня 2023 № 383 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 червня 2023 року). Вказані постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, згідно з критеріями, визначеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) апеляційний суд вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження необхідності відсторонення позивача від роботи.

З матеріалів справи вбачається, що після введення карантину в Україні, позивач працював та продовжував виконання своїх посадових обов`язків без проведення вакцинації майже два роки (з 12 березня 2020 року).

Під час розгляду справи місцевим судим провадження у справі зупинялося до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 130/3548/21.

Після відновлення провадження у справі, 15.03.2023, відповідачем до місцевого суду було подано додаткові пояснення, в яких відповідач зазначив про те, що позивач згідно посадової інструкції має значну кількість соціальних контактів, має такі умови праці, які збільшують вірогідність зараження COVID-19, має контакт з продукцією, яка буде використовуватися населенням, а також надано додаткові докази «Положення про службу контролю за збутом теплової енергії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». (т. 2 а.с. 24 60)

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази та дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем у передбаченому законом порядку для подання доказів наявності підстав, які б зумовлювали необхідність відсторонення позивача від роботи за займаною посадою, в тому числі, необхідність такого відсторонення з 31 січня 2022 року, та що невідсторонення призвело б до значних ризиків зараження вірусом самого позивача, працівників підприємства чи населення.

Доводи апеляційної скарги також не містять належних обґрунтувань тієї обставини, що позивач, як невакцинована особа, ніс реальну загрозу для інших працівників та що таке відсторонення сприяло досягненню легітимної мети. (наприклад, докази, що у спірний період на підприємстві збільшилася кількість захворювань на COVID-19, тощо).

Сама по собі кількість працівників теплового господарства та кількість населення, з якими контактував позивач у справі не є підставою для переоцінки апеляційним судом доказів у справі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню (в частині позовних вимог до генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О.С.) із закриттям провадження у справі в зазначеній частині.

В іншій частині рішення місцевого суду необхідно залишити без змін.

Оскільки фактично пропорційність задоволених позовних вимог за результатом апеляційного перегляду справи не змінена, підстави для здійснення апеляційним судом перерозподілу судового збору згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, - відсутні.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року в частині позовних вимог до Генерального директора Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Олексенка Олександра Сергійовича - скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов