Справа № 495/4617/23
Номер провадження 2/495/2613/2023
22 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі судді Боярського О.О. при секретарі Червинській І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно ,-
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в якому просить суд:
- визнати за ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5.
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Випасне, Білгород-Дністровського району, Одеської області померла бабуся позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.2020 року.
Той факт, що померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була бабусею позивача ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 11.01.1996 року, що видане Виконкомом Випасненської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №8, та копією свідоцтва про народження батька позивача серії НОМЕР_3 від 04.06.1977 року, що видане Випасненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №4.
За життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склала заповіт, який був посвідчений 28.07.2017 року секретарем Випасненської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстровий номер заповіту 123.
Як вбачається з вищезазначеного заповіту, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла позивачу ОСОБА_1 все належне їй за життя майно з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті.
Так після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина за заповітом на спадкове майно, зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5.
Задля оформлення своїх спадкових прав на наявне спадкове майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5, у зв`язку з тим, що вищезазначене нерухоме майно не було зареєстровано за померлою у встановлений законом порядок, а тому відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. У зв`язку з вищезазначеним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з метою захисту його прав.
Факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 спадкодавцю підтверджується довідкою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 16.03.2021 року № 454 з якої вбачається, що згідно запису по господарської книги № 6 по селу Випасне за 2020 рік, особовий рахунок № НОМЕР_4 , власником житлового будинку, значиться померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме на житловий будинок позбавляє позивача права оформити спадкове майно у нотаріальному порядку після смерті спадкодавця.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.05.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2023 року було витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Андрєєвої Т.М., належним чином завірену копію спадкової справи, яка відкрились після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.10.2023 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові та просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Випасне, Білгород-Дністровського району, Одеської області померла бабуся позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.12.2020 року.
Той факт, що померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була бабусею позивача ОСОБА_1 , підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 11.01.1996 року, що видане Виконкомом Випасненської сільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №8, та копією свідоцтва про народження батька позивача серії НОМЕР_3 від 04.06.1977 року, що видане Випасненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №4.
За життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склала заповіт, який був посвідчений 28.07.2017 року секретарем Випасненської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстровий номер заповіту 123.
Як вбачається з вищезазначеного заповіту, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла позивачу ОСОБА_1 все належне їй за життя майно з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті.
Як вбачається з копії спадкової справи № 6/2021 до майно померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про прийняття спадщини за заповітом в установлений законом порядок звернувся ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, ОСОБА_4 , якій в подальшому було роз`яснено про відсутність підстав для спадкування, та син померлої ОСОБА_2 , якому в подальшому було роз`яснено про відсутність підстав для спадкування.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 28 липня 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за № 123, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1939 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .
Нотаріусом в відповідності до чинного законодавства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було видано свідоцтво на спадщину, яка складається з:
1/4 (однієї четвертої) частки земельної ділянки, площею 5,6251 (п?ять цілих, шість двісті
Земельна ділянка належала чоловікові спадкодавця
Державного земельного кадастру, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, згідно Постанови КМУ від 17.10.2012 року N?1051, не зареєстровані.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина за заповітом на спадкове майно зокрема на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5.
Задля оформлення своїх спадкових прав на наявне спадкове майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5, у зв`язку з тим, що вищезазначене нерухоме майно не було зареєстровано за померлою у встановлений законом порядок, а тому відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. У зв`язку з вищезазначеним нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з метою захисту його прав.
Судом встановлено, що нотаріусом не видавалось свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують права власності спадкодавця на вказаний будинок.
Згідно з п.4.15 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 спадкодавцю підтверджується довідкою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 16.03.2021 року № 454 з якої вбачається, що згідно запису по господарської книги № 6 по селу Випасне за 2020 рік, особовий рахунок № НОМЕР_4 , власником житлового будинку, значиться померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як вбачається з довідки № 1756 виданої Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 09.11.2021 року з померлою ОСОБА_3 , в будинку АДРЕСА_1 , на день її смерті були зареєстровані її син ОСОБА_2 , онук ОСОБА_1 та онук ОСОБА_6 .
Водночас право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку, передбаченому законодавством, чинним на день смерті ОСОБА_3 , зареєстроване не було.
Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.
Згідно статі 25 Цивільного Кодексу України /далі також - ЦК/ цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Таким чином, після смерті особи, органи виконавчої влади не мають права оформляти право власності на об`єкт нерухомості.
У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Відповідно до абз. 60 п.3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.
Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).
Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Висновки суду
Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, вказує на належність ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, в період побудови вищезазначеного домоволодіння, яке належало ОСОБА_3 , у сільській місцевості державна реєстрація об`єктів нерухомості взагалі не передбачалася.
Тому, виникнення права власності на житловий будинок, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.
Суд вважає, що Право, яке належало ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котрий є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане домоволодіння в нотаріальній конторі не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За викладеного, суд вважає, що оскільки позовні вимоги позивача не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат не вирішувалось.
Керуючись ст.ст.15, 16,1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно задовольнити
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 66.2 кв.м., житловою площею 40.6 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараїв «В», «Є», «Ж», душу літ «Г», вбиральні літ. «Д», сараїв літ. «З» та «І», споруд № 1-5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О.Боярський