Справа № 134/1893/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 грудня 2023 року

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.

з участю представника позивача адвоката Глушкової Т.І.

представника відповідача адвоката Панасюка В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради про визнання права на спадщину за заповітом,

установив:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 , після смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, яка складається із земельних ділянок та житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Влітку 2023 року йому стало відомо, що його баба заповіла йому вищезазначений житловий будинок. Даний будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Він прийняв спадщину, подавши до нотаріуса відповідну заяву, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому змушений звернутися до суду із позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених вимог покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано 26.09.2022 року Крижопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), яке міститься в матеріалах справи.

Даними заповіту, який складений 28.03.2018 року та посвідчений секретарем Соколівської сільської ради, встановлено, що ОСОБА_2 заповіла належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 , 1993 року народження.

Загальна вартість нерухомого майна становить 109 706, 00 гривень. Згідно довідки, яка видана ОСОБА_1 КП Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації право власності на зазначене вище нерухоме майно не зареєстроване.

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначене майно, що підтверджується постановою нотаріуса від 04 вересня 2023 року.

Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Із матеріалів спадкової справи № 125/2022 видно, що після смерті ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини подали: позивач онук ОСОБА_1 на житловий будинок, згідно заповіту; донька померлої ОСОБА_3 , син померлої ОСОБА_4 на земельні ділянки, які їм заповіла ОСОБА_2 , інших заяв, що вони претендують на частки в житловому будинку АДРЕСА_1 , який спадкодавця заповіла позивачу в матеріалах спадкової справи відсутні.

Відповідно записів погосподарської книги Соколівської сільської ради за 1991-1995 роки № 4/11, особовий рахунок № НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року склад двору слідуючий: ОСОБА_2 . Дана інформація підтверджується довідкою-випискою № 272 від 07.03.2023 року, виданою старостою Соколівського старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району, Вінницької області.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 статті 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, з матеріалів справи судом установлено, що спадкове домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до категорії колгоспних дворів. ОСОБА_2 (баба позивача) за життя мала право на все вищевказане домоволодіння, як голова колгоспного двору; позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті баби ОСОБА_2 , подавши до нотаріуса відповідну, проте позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 в поза судовому порядку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 44/02-31 від 04.09.2023 року приватного нотаріуса Тульчинського нотаріального округу Носова В.В. Заяв інших спадкоємців, які претендують на вказане домоволодіння, в тому числі і на обов`язкову частку, в матеріалах зазначеної садкової справи відсутні.

Отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він не суперечить законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України, а також не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради про визнання права на спадщину за заповітом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 право власності на спадщину за заповітом після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку, житловою площею 53,0 кв.м., загальною площею 92,8 кв.м. (літера «А») з прибудовою нежитловою (літера «а») та з ганком (літера «а1»), літньої кухні (літера «Б») з верендою (літера «б») та ганком (літера «б1»), сараю (літера «В»), огорожі (цифри «1-3»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Крижопільська селищна рада, місце знаходження: вул. Героїв України, 59, смт. Крижопіль, Тульчинського району, Вінницької області, .

Дата складання повного тексту рішення 18 грудня 2023 року.

Суддя