Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/1252/23

Провадження № 2/152/361/23

Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.,

з участю:

секретаря судового засідання Шалавінської В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Країло С.В.,

інші учасники справи не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Раєвський Ігор Афанасійович до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача та третьої особи

08.09.2023 ОСОБА_2 через свого представника адвоката Раєвського І.А. звернувся до суду з вище вказаним позовом у якому просив усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати дозвіл та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: - один раз в місяць (друга неділя з 16 год. до 19 год.) в присутності матері за її місцем проживання; - кожну середу, п`ятницю та неділю місяця в телефонному режимі через додаток «Viber» з 18.00 год. до 20.00 год.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.04.2019 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.12.2022 розірвано.

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Позивач вказує, що після припинення відносин з відповідачем, він став проживати окремо, а дитина залишилася проживати з матір`ю, що ним не заперечувалось.

Відповідно до судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області №1209 від 19.07.2023 «Про встановлення порядку зустрічей батька з малолітнім сином» встановлено графік зустрічей наступним чином: - один раз в місяць (друга неділя з 16 год. до 19 год.) в присутності матері за її місцем проживання; - кожну середу, п`ятницю та неділю місяця в телефонному режимі через додаток «Viber» з 18.00 год. до 20.00 год.

На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки, в результаті чого ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, унеможливлює їх побачення, не дає можливості спілкуватися дитині по телефону з батьком, який перебуває за кордоном. У зв`язку з такою поведінкою відповідача ОСОБА_1 позивач звертався зі скаргою до служби у справах дітей Шаргородської міської ради і вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Раєвський І.А. повторно не прибули. Від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Раєвського І.А. до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Країло С.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позов є надуманим, викладені в ньому факти не відповідають дійсності. ОСОБА_1 жодним чином не чинила перешкод батькові у спілкуванні з дитино. Позивач останній раз навідував сина 30.12.2022. У 2023 році жодного разу не приїжджав, щоб побачитись із сином та провести з ним час. Вказує, що позивач організовує ситуації ніби - то вона створює перешкоди у спілкування, під час розмов з сином у телефонному режимі переходить на образи в її адресу, при цьому використовує нецензурну лексику, що негативно впливає на поведінку і розвиток дитини. Дитина не бажає говорити з батьком, і з огляду на вік сина, вона не може наполягати у спілкуванні проти його волі та пояснити сину про обов`язковість спілкування з батьком.

Представник третьої особи Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування у судове засідання не прибув. Від представника третьої особи ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. У підготовчому засіданні та у заяві до суду зазначила, що орган опіки і піклування вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на його безпідставність.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не опитувався, з огляду на його вік (чотири роки), зрілість дитини та неможливість у зв`язку з цим висловлювати свою думку з питань, що торкаються її особисто та її батьків.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи

29.09.2023 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Країла С.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.39 40).

04.10.2023, на виконання ухвали суду від 11.09.2023, від міського голови Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області Борецького В.І. надійшов висновок Шаргородської міської ради як органу опіки і піклування з приводу даного спору та рішення виконавчого комітету №276 від 03.10.2023 про затвердження висновку органу опіки та піклування (а.с.42 47).

24.10.2023 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Раєвського І.А. надійшла заява про проведення підготовчого засіданні у відсутності позивача та його представника (а.с. 53).

20.11.2023 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Раєвського І.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою (а.с. 61).

11.12.2023 від представника третьої особи Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування Бабій С.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.67).

12.12.2023 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Раєвського І.А. надійшла заява про розгляд справиу відсутності позивача та його представника (а.с. 67).

Інших заявта клопотань, пов`язаних з розглядом справи, учасники справи не заявляли.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11.09.2023 позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Раєвський І.А. до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Відкрито підготовче провадження (а.с. 32 - 33).

Відповідачу ОСОБА_1 запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву (а.с. 32 - 33).

29.09.2023 відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву (а.с.38-41).

Позивач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 11.09.2023 запропоновано третій особі Органу опіки та піклування Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області подати до суду письмові пояснення щодо позову та письмові пояснення щодо відзиву.

Третя особа Орган опіки та піклування Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області у встановлений судом строк письмові пояснення щодо позову та письмові пояснення щодо відзиву не подала.

06.10.2023 у зв`язку з неявкою позивача, підготовче засідання відкладено на 24 жовтня 2023 року (а.с.49).

Ухвалою суду від 24.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 57- 58).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом

У справі, що розглядається судом встановлено, що сторони даного цивільно правового спору з 22.04.2019 перебували зареєстрованому у шлюбі, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.12.2022 розірвано (а.с.8 12).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після розлучення дитина сторін проживає з матір`ю ОСОБА_1 у с. Сурогатка Жмеринського району Вінницької області. Позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . З позовної заяви вбачається, що в даний час ОСОБА_2 перебуває за межами України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що відповідно до судового наказу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.09.2022 з позивача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області №1209 від 19.07.2023 «Про встановлення порядку зустрічей батька з малолітнім сином» встановлено графік зустрічей наступним чином: - один раз в місяць (друга неділя з 16 год. до 19 год.) в присутності матері за її місцем проживання; - кожну середу, п`ятницю та неділю місяця в телефонному режимі через додаток «Viber» з 18.00 год. до 20.00 год. (а.с.15).

З відповіді міського голови Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області Барецького В.І. № 03 -01/851 від 17.08.2023 на запит адвоката Раєвського І.А. вбачається, що ОСОБА_2 одноразово телефонував до служби у справах дітей міської ради зі скаргою на дії ОСОБА_2 , яка перешкоджає йому у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після прийняття рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 19.07.2023 № 209 «Про встановлення порядку зустрічей батька з малолітнім сином» (а.с.16).

Ухвалою суду від 11.09.2023 запропоновано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шаргородській міській раді Жмеринського району Вінницької області, як органу опіки і піклування подати до суду письмові пояснення щодо позову та додати докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову (а.с.32 33).

04.10.2023, на виконання зазначеної ухвали суду від міського голови Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області Борецького В.І. надійшли витяги з протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 06.07., 29.09.2023, висновок Шаргородської міської ради як органу опіки і піклування та рішення виконавчого комітету №276 від 03.10.2023 про затвердження висновку органу опіки та піклування, із яких вбачається, що Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області, як орган опіки і піклування щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 заперечує через їх безпідставність (а.с.42 47).

Як на єдину підставу для позовних вимог позивач посилається на створення відповідачем ОСОБА_1 перешкод у спілкування з сином у телефонному режимі через додаток «Viber», з 19.07.2023 по 02.08.2023, у дні і часи визначені рішенням виконкому Шаргородської міської ради від 19.07.2023, однак з долучених до матеріалів справи скріншотів не вбачається факт, що відповідачка не надає можливості позивачеві ОСОБА_2 спілкуватись із сином. Долучені до матеріалів справи скріншоти з телефону на 9 ти аркушах не можуть бути прийняті судом як належний доказ, оскільки із них не можливо ідентифікувати особи та встановити з якого номера телефону і на який номер телефону були здійсненні дзвінки. Крім того частина дзвінків здійснена не у дні, визначені рішенням органу опіки і піклування (а.с.17 25).

На спростування доводів позивача відповідачем було надано суду флеш носій з відеозаписом розмов відповідача ОСОБА_2 з сином через додаток «Viber», при перегляді яких встановлено, що під час спілкувань позивач, в присутності дитини ображає матір дитини - ОСОБА_1 , висловлюється у її адресу нецензурною лайкою, намагається з`ясувати стосунки з колишньою дружиною. Така поведінка батька суперечить найвищим інтересам дитини на зростання у безпечному середовищі, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і не надають батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У цій справі, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо здійснення батьком права на виховання сина, зокрема, щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, і є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, і є частиною національного законодавства України, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Згідно статтей 3,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України)

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» та від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 у справі №138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Отже, визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За нормами частини 2 статті 141, статтей 153, 157СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У п.54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі №569/18837/19 зробив висновок про те, що, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Аналіз частин першої та другої та ст.159 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права того з батьків, який проживає окремо від дитини у спілкуванні з дитиною та її вихованні, який проявляється в покладенні обов`язку на того з батьків, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні іншим з батьків своїх прав щодо виховання дитини; закріпив права батьків у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, у судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що «право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції»; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»).

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

VІ. Висновки суду

У справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що обставини, викладені в позові, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Ствердження позивача у позовній заяві про вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні носять характер формальних міркувань та не містять посилань на те, в чому саме полягають перешкоди, які вчиняє відповідачка позивачу у спілкуванні з сином і не свідчать про порушення його прав та законних інтересів.

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, органом опіки та піклування, а також представлені докази, приходить до висновку, що позивачем не доведено факту не виконання відповідачем ОСОБА_1 рішення органу опіки та піклування та вчинення перешкод у спілкуванні позивача з сином та в участі у його вихованні. Матеріали справи не містять достовірних відомостей про це, не було їх отримано і під час розгляду справи.

Щодо визначення способів участі у спілкуванні та вихованні та графіку побачень з сином, то суд зазначає наступне.

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області №1209 від 19.07.2023 « Про встановлення порядку зустрічей батька з малолітнім сином» встановлено графік зустрічей наступним чином: - один раз в місяць (друга неділя з 16 год. до 19 год.) в присутності матері за її місцем проживання; - кожну середу, п`ятницю та неділю місяця в телефонному режимі через додаток «Viber» з 18.00 год. до 20.00 год. (а.с.15).

Вказане рішення органу місцевого самоврядування, як органу опіки і піклування є чинним, ніким не оспорювалось і в силу вимог ч.2 ст.19 СК України є обов`язковим до виконання.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить ухвалити рішення, яким визначити аналогічний порядок спілкування з сином.

Проте, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу, що підтверджує доцільність дублювання судовим рішенням способу його участі у вихованні сина ОСОБА_3 та у спілкуванні з ним, визначений рішенням органу місцевого самоврядування.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_3 , про визначення способів участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною, у зв`язку з їх недоведеністю.

При ухваленні рішення у цій справі суд також враховує висновок Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі №569/18837/19, в якій зазначено, що об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 258, 259,265 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), ст.ст. 5,19,141, 142, 153, 157, 158, 159, 171 СК України, ст. ст. 1, 8, 11,12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Раєвський Ігор Афанасійович до ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників:

- позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 20.05.2019, РНОКПП НОМЕР_4 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області, як орган опіки та піклування, місцезнаходження: 23500, вул. Героїв Майдану, буд.224, м. Шаргород Жмеринський район Вінницька область, ;

Вступну та резолютивну частини судового рішення ухвалено та проголошено 12.12.2023.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська