КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року

справа № 760/12540/21

провадження № 22-ц/824/3876/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року, постановлені під головуванням судді Зуєвич Л.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь:

- матеріальну шкоду (збитки) у розмірі 492 100,00 грн;

- інфляційні втрати у розмірі 96 287,19 грн та три проценти річних у розмірі 44 289,00 грн, а всього 140 576,19 грн.

Позивні вимоги мотивовано тим, що позивач ( ОСОБА_1 ) 17.05.2012 придбав у ОСОБА_3 рухоме майно загальною вартістю 28 000 дол. США, а саме:

- мотокатер прогулянковий «Cobalt 226» (номер НОМЕР_1 , 1999 року виробництва, номер корпусу US-HC45CXL659, номер двигуна НОМЕР_2 , зареєстрований Чорноморсько-Дунайською інспекцією «Держфлотнагляд» 12.05.2000 у Судовій книжці під № УНА-135, який належить на праві власності на підставі Судового білету серії СБ № 025737, виданого 12.05.2000 Чорноморсько-Дунайською Басейновою інспекцією «Держфлотнагляд»;

- автопричіп марки ПР Самоделка, 2005 року випуску (шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ-причіп бортовий-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 ), який належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 . Підстава - нотаріально оформлено ОСОБА_6 у відповідності до статті 244 ЦК України генеральна довіреність від 04.11.2008 на ОСОБА_3 , яка зареєстрована приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. 04.11.2008.

Вказується, що право ОСОБА_1 на користування та розпорядження цим майном посвідчено генеральними довіреностями, зареєстрованими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. 17.05.2012 за № 1586 та № 1588.

Позивач зауважує, що вказаний мотокатер «Cobalt 226» був у відмінному технічному та зовнішньому стані, спеціально обладнаний ОСОБА_1 під водні види спорту, однак, у зв`язку тимчасовою окупацією території АР Крим практично не використовувався. Після цих подій його було перевезено до м. Києва та вирішено продати.

Зазначає, що з метою реалізації мотокатера ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 попередню усну угоду про відповідальне збереження зазначеного рухомого майна та його реалізацію за 492 100,00 грн, що за середнім курсом валют станом на 10.03.2018 прирівнювалось до 18 500 доларів США.

На думку позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснили дії, які у відповідності до статті 202 ЦК України кваліфікуються як правочин, з дотриманням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (стаття 203 ЦК України), та форми договору зберігання (стаття 937 ЦК України), у розумінні частини 3 статті 206, частин 1 та 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 та частини 1 статті 937 ЦК України.

Разом з тим, 05.05.2018 (тобто через два місяці після укладання договору зберігання) відповідач повідомив представників позивача про те, що з території салону водномоторної техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованої на АДРЕСА_1 , яку він використовував в якості стоянки для зберігання водної техніки та її реалізації, начебто було вкрадено вказане рухоме майно позивача.

Зауважується, що вимоги позивача щодо повернення заявленої вартості майна у сумі 492 100,00 грн відповідач проігнорував та почав стверджувати, що вона є завищеною.

Однак, позивач наполягає, що вартість мотокатеру прогулянкового «Cobalt 226» та автопричіпу марки ПР Самоделка у розмірі 492 100 грн (18 500 доларів США) була погоджена відповідачем, що підтверджується його оголошенням.

Зазначає, що за вказаними фактами Солом`янським управління поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004937 від 05.05.2018 за частиною 4 статті 185 КК України (в якому ОСОБА_1 має статус потерпілого) та у кримінальному провадженні № 001550 від 14.09.2018 за частиною 1 статті 190 КК України внесеного на підставі заяви представника ОСОБА_1 .

Зауважує, що в межах досудового розслідування кримінального провадження № 001550 18.09.2019 було проведено допит відповідача в ході якого він пояснив, що ним отримано на реалізацію мотокатер прогулянковий «Cobalt 226» та автопричіп марки ПР Самоделка за ціною 18 000 доларів США, що станом на 10.03.2018 за середнім курсом валют в банках України становило 478 800 грн. Крім того, ОСОБА_2 подаючи заяву, на підставі якої зареєстровано кримінальне провадження № 0004937 від 05.05.2018 за частиною 4 статті 185 КК України, оцінив вартість мотокатер прогулянковий «Cobalt 226» у 480 000 грн.

Таким чином, позивач вважає, що договірна вартість реалізації рухомого майна позивача (492 100 грн) після його викрадення, було штучно занижена відповідачем щонайменше як на 13 300 грн або 500 доларів США, що, на його думку, підтверджується, зокрема:

- інформаційним повідомленням відповідача від 05.04.2018, розміщеними на сайті AUTO.RIA, відповідно до якого вартість реалізації мотокатеру прогулянкового «Cobalt 226» без автоприцепу була визначена в сумі 18 500 доларів США (копія додається);

- розпискою ОСОБА_3 від 17.05.2012, відповідно до якої ринкова вартість мотокатеру «Cobalt 226» та автопричепу марки ПР Самоделка в 2012 році становила 28 000 доларів США. Упродовж 6 років, тобто до часу передачі цього рухомого майна ОСОБА_2 , катер фактично не експлуатувався;

- оголошеннями про продаж на сайті AUTO.RIA. катерів марки «Cobalt 222», які приблизно аналогічні марці «Cobalt 226», відповідно до яких, для прикладу заявлена вартість продажу катеру Cobalt 222, 1997 року побудови, становить 21 999 доларів США.

Позивач вказує, що відмова відповідача від виконання своїх зобов`язань шляхом відшкодування вартості майна позивачу стала підставою для звернення позивача до суду з двома вимогами майнового характеру, а саме щодо відшкодування збитків за втрати майна позивача та знецінення грошей.

При цьому, позивач виходить з того, що вартість переданого на зберігання товару встановлена сторонами у розмірі 492 100 грн, що за середнім курсом валют станом на 10.03.2018 еквівалентно 18 500 доларів США. Це майно, як вказано в розписці, яка є невід`ємною частиною договору відповідального зберігання від 10.03.2018, передано на відповідальне зберігання Відповідачу, який його прийняв.

Водночас позивач зауважує, що відповідач не має, та не може мати доказів, які б свідчили про те, що він протягом зберігання майна позивача вживав всіх залежних від нього заходів, необхідних для належного виконання свого обов`язку, оскільки крадіжка майна позивача не є обставиною, яку неможливо попередити своєчасними відповідними заходами, а тому відповідач повинен нести відповідальність у відповідності до статті 614 ЦК України.

Разом з тим, позивач наголошує, що після крадіжки мотокатера прогулянкового «Cobalt 226» та автопричіпу марки ПР Самоделка, 2005 року випуску вимоги позивача щодо повернення заявленої вартості майна у сумі 492 100,00 грн відповідач проігнорував, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача за період з 05.05.2018 (дати крадіжки майна та вимоги повернення його вартості) по 29.04.2021, тобто майже три роки, інфляційні втрати за зобов`язаннями в сумі 96 287,19 грн. (492 100 грн (сума боргу) х 1,19566590) /індекси інфляції за період з 01.04.2018 по 01.04.2021).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних з 05.05.2018 по 29.04.2021 (36 місяців) в сумі 44 289 грн (492 100,00 грн (сума боргу) х (3/100/12 х 36).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- 480 000,00 грн матеріальної шкоди,

- 4 808,34 грн судового збору за подання позову.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року заяву представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 760/12540/21 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

Не погоджуючись із рішеннями суду представником ОСОБА_2 та представником ОСОБА_1 подано апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 просить судові рішення скасувати, у задоволенні позову та у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Вимоги обґрунтовані тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що договір відповідального зберігання між сторонами укладено не було, а тому посилання суду на правомірність правочину є помилковим. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту досягнення між сторонами згоди щодо визначених законом істотних умов договору зберігання, зокрема: ціна договору, вартість речі, переданої на зберігання, строк такого зберігання та ін. Зазначає, що Договір зберігання щодо якого сторони не дійшли згоди в необхідній формі за всіма істотними умовами є неукладеним, що підтверджується висновком Верховного Суду від 19.05.2021 року (справа № 757/54519/18-ц). Крім того, апелянт посилається на те, що розписка від 10.03.2018 року позивачем не підписувалась, оскільки написана від імені ОСОБА_1 . Апелянт стверджує, що майно відповідачу не передавалось. Окрім того, зазначає, що позов пред`явлено ОСОБА_1 як власником майна, що не відповідає дійсності. На думку відповідача, ОСОБА_1 не може звертатись до суду із позовом, оскільки не є власником цього майна, враховуючи, що користування та розпорядження майном позивач здійснює на підставі довіреності, та доказів реєстрації права власності за позивачем не надано. Судом також не враховано той факт, що строк довіреності від 17.02.2021 року закінчився 17.05.2022 року.

Також відповідач не погоджується із визначеною вартістю рухомого майна, оскільки протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2018 року не може слугувати доказом вартості викраденого майна. Вказує, що звертаючись до суду із позовом представником позивача зазначено, що попередній розрахунок судових витрат складається із 6 326,76 грн судового збору та витрат, які позивач поніс або планує понести у зв`язку із розглядом справи. Заяви про стягнення додаткових судових витрат під час розгляду справи заявлено не було, а тому підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, постановити нові про задоволення позову та заяви про стягнення судових витрат в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилається на те, що вартість мотокатеру та автопричіпу у розмірі 492 100 грн була визначена ОСОБА_2 та погоджена, що підтверджується оголошенням відповідача на сайті продажу. Крім того, вартість майна підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 17.05.2012 року.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що положення ст. 625 ЦК України на дані правовідносини не розповсюджуються. Вказує, що відповідач, в ході допиту в рамках кримінального провадження, зазначив, що готовий відшкодувати матеріальну шкоду, а отже підтвердив про отримання вимоги щодо необхідності сплатити шкоди за втрату майна.

Також позивач не погоджується із відмовою суду про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 83 750 грн. Обсяг, склад, вартість, перелік та час витрачений адвокатом на надання правової допомоги зазначений в анотованому звіті.

У відзиві на апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 просить апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Посилається на те, що між сторонами було оформлені договірні відносини щодо відповідального зберігання майна та зафіксовано факт його передачі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу відповідача підтримав, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу позивача підтримав, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року підлягає задоволенню.

В задоволенні інших апеляційних скарг слід відмовити.

Стягуючи із відповідача на користь позивача майнову шкоду суд першої інстанції виходив прийняття відповідачем на відповідальне зберігання майна, та не виконання останнім покладених на нього обов`язків щодо схоронності речі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що власником мотокатеру прогулянкового «Cobalt 226» 1999 р.в., НОМЕР_1 , № НОМЕР_6 є ОСОБА_3 (а.с. 22-23), що підтверджується долученою до позовної заяви копією суднового білету серії СБ № 025737 виданого 12.05.2000 Чорноморсько-Дунайською Басейновою інспекцією «Держфлотнагляд», згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , власником причепу ПР Самоделка, реєстраційний номер НОМЕР_7 , є ОСОБА_6 (а.с.24).

За змістом наявної в матеріалах справи копії розписки від 17.05.2012 (а.с. 21) ОСОБА_3 , отримав від ОСОБА_1 кошти у розмірі в еквіваленті 28 000,00 дол. США за причіп бортовий НОМЕР_7 № НОМЕР_8 та мотокатер прогулянковий «Cobalt 226» 1999 р.в., НОМЕР_1 , № НОМЕР_6 .

В той же день, 17.05.2012, ОСОБА_3 , строком на 10 років, уповноважив ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися належним йому на підставі Суднового білету серії СБ № 025737, виданого Чорноморсько-Дунайською Басейновою інспекцією «Держфлотнагляд» 12.05.2000, судном «Cobalt 226», УНА 1335, 1999 р.п., тип і призначення судна - мотокатер прогулянковий, матеріал корпусу - склопластик, тип, кількість та потужність двигунів: стаціон. 1 Mercruiser 5.7л, номер корпусу - US - HC45CXL659, № двигуна: 1M19248VA, що підтверджується копією довіреності, посвідченої 17.05.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Голяченко М.В, зареєстровано в реєстрі за № 1586 (а.с. 9-10).

Зі змісту довіреності від 17.05.2012, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В, зареєстровано в реєстрі за № 1588 (а.с. 29-30) вбачається, що ОСОБА_3 , діючий від імені ОСОБА_6 , уповноважив ОСОБА_1 бути представником ОСОБА_6 з усіх питань, пов`язаних зі вчиненням правочинів щодо розпоряджання належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області, 06 червня 2008, причіпом марки ПР Самоделка, 2005 р.в., № шасі (кузова/рами) НОМЕР_3 , тип ТЗ - причіп бортовий-Е, реєстраційний № НОМЕР_7 , зареєстрований Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області з 06.06.2008.

Крім того, до позовної заяви долучено копію розписки від 10.03.2018 (а.с. 60) зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 передав, катер «Cobalt 226» для подальшої реалізації (продажу) в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_1 салону водомоторної техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту копії розписки від 10.03.2018 також вбачається, що відповідач катер на реалізацію та відповідальне зберігання прийняв ОСОБА_8 .

Також, до позовної заяви долучено копії оголошень з інтернет-ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з яких вбачається, що катер «Cobalt 226» розміщено для продажу салоном воломоторної техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за ціною 18 500,00 дол. США (а.с. 36-73).

Вбачається, що 05.05.2018 за заявою відповідача ( ОСОБА_2 ) було зареєстровано кримінальне провадження в ЄРДР № 0004937 за ч. 4 ст. 185 з фабулою: «протягом часу 04:31 по 04:42 05.05.2018 за адресою: АДРЕСА_1 на території салону з продажу водної техніки невстановлена особа викрала мотокатер марки Cobalt 226 д.н.з. НОМЕР_1 на лафеті з д.н.з. НОМЕР_7 , вартістю 480 000,00 грн».

У копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2018 (а.с. 87-88), за підписом відповідача, вказано що кримінальним правопорушенням заподіяно шкоду на 480 000,00 грн (а.с. 88).

Відповідачем до відзиву долучено копію договору № 7169-ОП від 19.02.2019 (а.с.169-176), укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Харківська обласна охорона 2», відповідно до п. 2.1 якого, замовник передає, а замовник приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об`єкт, а саме: салон водо-моторної техніки, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу (ч. 1 ст. 937 ЦК України).

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (абз. 2 ч. 1 ст. 937 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом, договір зберігання є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передачі поклажодавцем речі зберігачу. Розписка, квитанція або інший документ є документом, який видається зберігачем поклажодавцю за договором зберігання, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання зберігачем від поклажодавця певної речі (речей).

Так, в матеріалах справи наявна копія розписки від 10.03.2018 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 передав, катер «Cobalt 226» для подальшої реалізації (продажу) в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_1 салону водомоторної техніки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту вказаної розписки також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 катер на реалізацію та відповідальне зберігання прийняв.

Враховуючи наявність розписки про отримання відповідачем позивача майна на реалізацію та відповідальне зберігання колегія суддів приходить до висновку про наявність договірних відносин між сторонами щодо зберігання катеру.

Заперечення відповідача щодо неукладення договору зберігання суд відхиляє оскільки останнім власноручно здійснено запис у розписці про прийняття на відповідальне зберігання спірного майна.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відповідно до розписки майно передано іншою особою - ОСОБА_1 , а не позивачем, судом не приймається, оскільки відповідно до змісту розписки остання складена від імені ОСОБА_1 в інтересах, зокрема, ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч. 1 ст. 950 ЦК України).

У пункті 1 частини 1 статті 951 ЦЦК України вказано, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Отже, відповідач прийнявши на зберігання катер, був зобов`язаний вживати усіх заходів для забезпечення схоронності речі - мотокатеру марки Cobalt 226, однак вказане майно було викрадено, у зв`язку із чим зареєстровано кримінальне провадження в ЄРДР № 0004937.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд першої інстанції вірно виходив із вартості майна, зазначеної в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2018, протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2018, а саме: 480 000,00 грн.

Посилання позивача на оголошення про продаж катеру за ціною 492 100,00 грн, а також посилання на оголошення про продаж інших катерів, які є приблизно аналогічними катеру в даній справі, не є належним доказом на підтвердження фактичної вартості спірного майна, а тому судом відхиляється.

Розписка ОСОБА_3 відповідно до якої ринкова вартість мотокатеру становить 28000,00 доларів США також не може бути прийнята до уваги, оскільки складена ще в травні 2012 року.

За правилом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох процентів річних суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що положення ст. 625 ЦК України розповсюджуються на відносини, які є предметом розгляду даної справи.

Однак, суд першої інстанції помилково відмовив у стягненні таких витрат у зв`язку із відсутністю вимоги позивача про виконання грошового зобов`язання.

Зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив слідує, що після крадіжки мотокатеру ОСОБА_1 та його представники звертались до ОСОБА_9 із вимогами щодо повернення заявленої вартості майна, однак такі вимоги було проігноровано.

Крім того, в межах досудового розслідування кримінального провадження № 001550 в ході допиту ОСОБА_2 було зазначено про готовність відшкодувати матеріальну шкоду, завдану ОСОБА_1 , однак відповідач не погодився із запропонованим розміром. Вказана обставина свідчить про отримання відповідачем вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Відтак підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3 відсотків річних за період з 05.05.2018 року (дати крадіжки майна та вимоги про повернення вартості) по 29.04.2021 року (дата звернення до суду із позовом).

Розмір інфляційних втрат за період з 05.05.2018 року по 29.04.2021 року становить 97937,07 грн, однак враховуючи, що позивач просив стягнути вказані втрати у сумі 96287,19 грн, суд задовольняє вимоги в межах заявлених позовних вимог.

Розмір трьох відсотків річних за період з 05.05.2018 року по 29.04.2021 року, які підлягають до стягненню, складає 43003,00 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. Вказана правова позиція, викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (п. 141), яка взята до уваги і судом першої інстанції.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки від 17.05.2012 року ОСОБА_3 отримав 28000,00 доларів США від ОСОБА_1 за причіп бортовий та мотокатер прогулянковий.

Право ОСОБА_1 на користування та розпорядження майном посвідчено генеральними довіреностями, зареєстрованими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.А. в 17.05.2012 року за № 1586 та № 1588.

Посилання відповідача на той факт, що строк довіреності від 17.02.2021 року закінчився 17.05.2022 року суд відхиляє, оскільки позов пред`явлено 29.04.2021 року, тобто до закінчення строку дії такої довіреності.

Крім того, 25.05.2022 ОСОБА_3 видано інші довіреності (за № 595, № 596), яким надано право позивачу користуватись та розпоряджатись вищевказаним майном, строк дії яких до 04.11.2048 року.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 83 750,00 грн.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції вірно виходив із часткового задоволення позовних вимог, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, а також враховуючи заперечення відповідача на заявлений розмір витрат.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлений розмір є завищеними, належним чином не обґрунтованими та може становити надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, у зв`язку із чим витрати на правничу допомогу зменшено до 20000,00 грн.

Доводи відповідача про те, що позивачем не було зроблено заяви до закінчення судових дебатів судом не приймається. В позовній заяві позивачем повідомлено, що (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає:

- розмір судового збору за подання до суду позовної заяви;

- докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦП К України.

Відтак позивачем дотримано вимоги, встановлені законом, щодо заявлення витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачається підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду від 21 листопада 2022 року.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі - 96287,19 грн та три відсотки річних у розмірі 43003,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді