ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/162/20Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М.
Провадження № 22-ц/817/426/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участю секретаря: Романської К.М.

та сторін: голови ліквідаційної комісії КНП "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" ТОР Гуцалюка А.Р., позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Молень І.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/162/20 за апеляційною скаргою комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради в особі голови ліквідаційної комісії Гуцалюка Андрія Романовича на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року, ухваленого суддею Музикою Я.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства "Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію" Тернопільської обласної ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до комунального некомерційного підприємства "Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію" Тернопільської обласної ради в якому, після зміни підстав позову просила поновити процесуальний строк звернення до суду із позовною заявою; визнати незаконним наказ Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради, Лужної Н.М. «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» № 86-к від 19.12.2019 р. в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади завідувача підрозділом (по виховній роботі); скасувати наказ Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради, Лужної Н.М. «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» №86-к від 19.12.2019 р в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади завідувача підрозділом (по виховній роботі); поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача підрозділом (по виховній роботі) КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради.

В обґрунтування позову посилається на те, що з 11 серпня 2010 року ОСОБА_1 працювала в Бережанському обласному комунальному дитячому гастроентерологічному санаторії на посаді завідувача педагогічною частиною. 01 червня 2017 року посаду позивачки перепрофільовано на посаду завідувача підрозділом (по виховній роботі). Назва закладу неодноразово змінювалась. 11 червня 2019 року заклад було реорганізовано в КНП «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради.

Наказом Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради Лужною Н.М. № 86-к від 19 грудня 2019 року працівників КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради згідно зі списком (додаток), в тому числі і позивачку ОСОБА_1 , звільнено 28 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Із вищезазначеним Наказом № 86-к від 19 грудня 2019 року в частині звільнення позивачка не згідна, вважає його незаконним, таким, що порушує її трудові права, оскільки підставою звільнення працівників є незаконна ліквідація санаторію згідно з рішенням Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» №1430 від 17 вересня 2019 року.

11 березня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 500/320/20, визнано протиправним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» № 1430 від 17 вересня 2019 року.

Також, ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільської обласної ради про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 р. у справі №500/320/20 та ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 р. у справі № 500/320/20. Враховуючи наведене, оскільки Рішення № 1430 від 17 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано, відповідно Наказ № 86-к від 19 грудня 2019 року теж є незаконним, так як його прийнято на підставі протиправного та вже скасованого судом рішення.

Проте з моменту набрання постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 500/320/20 законної сили відповідач не вчинив жодних заходів щодо поновлення позивачки на роботі, хоча Рішення № 1430 від 17 вересня 2019 року, яке було підставою для звільнення позивачки, судом скасовано.

Позивачка вважає, що оскаржуваний Наказ прийнятий всупереч положенням ч. 3 ст. 49 Конституції України та ч. ч. 1-3 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», п. 1 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про підвищення доступності та якості медичного обслуговування у сільській місцевості».

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2023 року позов задоволено.

Поновлено позивачці ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду із позовною заявою.

Визнано незаконним наказ Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради, Лужної Н.М. "Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства" № 86-к від 19.12.2019 р. в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади завідувача підрозділом (по виховній роботі).

Скасовано наказ Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради, Лужної Н.М. "Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства" № 86-к від 19.12.2019 р. в частині звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади завідувача підрозділом (по виховній роботі).

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача підрозділом (по виховній роботі) комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради.

Стягнуто із відповідача комунального некомерційного підприємства "Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію" Тернопільської обласної ради в користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі голова ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради Гуцалюк Андрій Романович просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради відмовити повністю по причині пропуску строку звернення до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що ОСОБА_1 мала змогу звернутися в суд у строк, що визначений КЗпП України, оскільки 27.01.2020 року (тобто за день до закінчення строку звернення до суду із позовом про визнання протиправним її звільнення) звернулася з позовом до Тернопільського адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення сесії обласної ради № 1430 27.12.2019 року, де її інтереси представляв адвокат Федірко В.С. Факт перебування на амбулаторному лікуванні не є поважною причиною, тому що це лікування хворого, яке проводиться вдома або коли сам хворий відвідує лікувальний заклад. Але продовжує соціально активну життєдіяльність, тобто не перебуває у рамках повного стаціонару.

Представник ОСОБА_1 адвокат Молень І.Й. подала відзив на апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради Гуцалюка Андрія Романовича у якому зазначила, що не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що позивач мала змогу самостійно звернутися у суд у строк, що визначений КЗпП України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що враховуючи своє погане самопочуття позивачка не мала змоги вчасно (тобто, в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення) звернутись до Бережанського районного суду Тернопільської області з позовом про визнання Наказу №86-к від 19 грудня 2019 року в частині звільнення її з роботи незаконним та поновлення її на роботі, оскільки позивачка у зв`язку з надмірними переживаннями щодо звільнення перебувала у постійному стресі та поганому самопочутті протягом січня-лютого 2020 року, що призводило до підвищення артеріального тиску, у зв`язку з чим, вона зверталась до сімейного лікаря та з 20 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року перебувала на амбулаторному лікуванні в лікаря загальної практики-сімейного лікаря Бережанської АЗП-СМ ОСОБА_3 із діагнозом гіпертонічна хвороба 2-ї стадії 2-го ступеня, астено-вегетативний синдром. Відповідно їй було призначене лікування і спокій.

Поряд з цим, суд першої інстанції правильно зазначив, що крім того, з метою врегулювання ситуації, яка склалася у зв`язку з ліквідацією санаторію, позивачка звернулася із заявою 27 грудня 2019 року до голови Тернопільської обласної ради Овчарука В.В. про перегляд рішення сесії № 1430, відповідь на яке було отримано лише 27 січня 2020 року.

Твердження представника апелянта про те, що позивач мала змогу самостійно звернутись до суду у строк, що визначений КЗпП України, оскільки договір між ОСОБА_1 та адвокатом Федірко B.C. було укладено до 27 січня 2020 року, є припущеннями та не заслуговують на увагу.

Адвокат Федірко B.C. був уповноважений лише представляти інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Тернопільської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» № 1430 від 17 вересня 2019 року, а не на усі справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні голова ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради Гуцалюк А.Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Молень І.Й. апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради Гуцалюка А.Р. не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що з 11 серпня 2010 року ОСОБА_1 працювала в Бережанському обласному комунальному дитячому гастроентерологічному санаторії на посаді завідувача педагогічною частиною, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

01 червня 2017 року посаду ОСОБА_1 перепрофільовано на посаду завідувача підрозділом (по виховній роботі). Назва закладу неодноразово змінювалась.

11 червня 2019 року заклад було реорганізовано в КНП «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради (т. 1 а.с. 30 - 31).

Рішенням одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 17 вересня 2019 року № 1430 було припинено юридичну особу комунальне некомерційне підприємство "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради шляхом ліквідації та утворено комісію з припинення у складі Лужна Н.М. , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 10-16).

02 жовтня 2019 року на зборах проведених Генеральним директором (головним лікарем) Лужною Н.М. з працівниками санаторію після того, як відбулась сесія Тернопільської обласної ради 17 вересня 2019 року, представником відповідача Лужною Н.М. було зазначено, що відбувається процес реорганізації санаторію у новий структурний підрозділ, і відповідно всі будуть працевлаштовані. Згодом Генеральний директор (головний лікар) Лужна Н.М. на зборах повідомила працівникам, що відбувається процес ліквідації закладу. Однак, вона переконувала усіх, що це лише «технічний момент» і після ліквідації закладу та звільнення людей з санаторію, звільнених працівників буде взято на облік в центр зайнятості і в подальшому їх працевлаштують на роботу у новостворений структурний підрозділ. Вищевказані слова представника відповідача підтверджується показами допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 .

Наказом Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради Лужної Н.М. № 86-к від 19 грудня 2019 року працівників КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради згідно зі списком (додаток), в тому числі і позивачку ОСОБА_1 , звільнено 28 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією підприємства, п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 21).

11 березня 2021 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 500/320/20, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено; рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 500/320/20 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» № 1430 від 17 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 178-191).

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільської обласної ради про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 р. у справі №500/320/20 та ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації про зупинення дії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2021 р. у справі № 500/320/20 (т. 2 а.с. 78-79).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не ставилася зневажливо до захисту своїх прав, її зверненню за захистом перешкоджали такі причини, як хвороба, які зобов`язують оточуючих, органи державної влади та інших суб`єктів, з урахуванням моралі, виявити повагу та обґрунтовану поблажливість до пропуску такою особою визначених законом строків, а тому поновив пропущений строк на звернення. Крім того, рішення одинадцятої сесії шостого скликання №1430 від 17 вересня 2019 року визнано протиправним та скасовано, а позивачка була звільнена саме у зв`язку з ліквідацією організації на підставі вказаного рішення, тому суд прийшов до висновку, що позивачка має право бути поновленою на раніше займаній посаді.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також право на захист при незаконному звільненні.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строку установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин.

Безумовним є те, що поважними причинами пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, слід визнавати ті причини, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення особи до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами.

Отже, підстави пропуску строку, визначеного ст. 233 КЗпП України, можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність таких об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача було рішення одинадцятої сесії шостого скликання №1430 від 17 вересня 2019 року, яке скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі № 500/320/20.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки позивач звільнена з роботи саме у зв`язку з ліквідацією комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради, судовим рішенням така ліквідація визнана незаконною, тому вона має право бути поновленою на раніше займаній посаді у цьому підприємстві.

Підстава незаконності звільнення позивача з займаної посади стороною відповідача не заперечується, однак представником відповідача подано заяву про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду із заявленими вимогами.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом Генерального директора (головного лікаря), голови ліквідаційної комісії КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради Лужної Н.М. № 86-к від 19 грудня 2019 року працівників КНП «Бережанського обласного дитячого гастроентерологічного санаторію» Тернопільської обласної ради згідно зі списком (додаток), в тому числі і позивачку ОСОБА_1 , звільнено 28 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією підприємства.

28 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримала вказаний наказ, про що особисто підписалася, а тому саме з цього дня обліковується строк звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору.

У суд з позовом про поновлення на роботі звернулася 5 лютого 2020 року, тобто пропустивши 7 днів з моменту закінчення встановленого спеціальним законом місячного строку звернення до суду з позовом.

Судом встановлено, що позивачка у зв`язку з надмірним переживанням щодо звільнення перебувала у постійному стресі та поганому самопочутті протягом січня-лютого 2020 року, у зв`язку з чим вона зверталася за допомогою до сімейного лікаря та з 20 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба 2-ї стадії 2-го ступеня, астено-вегетативний синдром, що підтверджується інформацією директора КНМ "Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги Бережанської міської ради № 934 від 07.102021 (т.2 а.с.134).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин , хронологію і послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що причина пропуску звернення у суд з позовом про поновлення на роботі є поважною, оскільки хвороба позивача тривала протягом січня-лютого 2020 року, а з 20 січня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні, що перешкодило їй своєчасно звернутися з даним позовом. Також лікарем поряд з лікуванням був рекомендований спокій і сім днів є незначним відрізком часу, який позивач пропустила.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що позивачка мала змогу звернутися в суд у строк, що визначений КЗпП України, з огляду на те, що адвокат Федірко В.С. відмовився представляти інтереси позивача в справі про поновлення на роботі, а був уповноважений лише представляти інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Тернопільської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення одинадцятої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради «Про ліквідацію окремих закладів охорони здоров`я об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області та перейменування Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю» № 1430 від 17 вересня 2019 року.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради - Гуцалюка А.Р. слід залишити без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 квітня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального некомерційного підприємства "Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій" Тернопільської обласної ради в особі голови ліквідаційної комісії Гуцалюка Андрія Романовича залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 листопада 2022 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.06.2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів