Справа № 462/2751/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

встановила :

ТзОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 12583, 20 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, а також стягнути судовий збір. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТзОВ «Львівенергозбут» є юридичною особою приватного права, виконує функцію постачальника універсальних послуг на території Львівської області (спеціальний обов`язок) на підставі статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» та є постачальником електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 на умовах публічного договору приєднання про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. За цією адресою зареєстровані побутові споживачі та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно із даними реєстру територіальної громади м. Львова за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 . Крім того, як підтверджується відкритими даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, одна із відповідачів ОСОБА_4 також є власником будинку на АДРЕСА_1 . У 2022 році вулиця Дагестанська м. Львова була перейменована на АДРЕСА_1 . Споживачем регулярно сплачувалася електрична енергія (раз у місяць) до січня 2022 року (останній платіж 13.01.2022). Постачання електроенергії позивачем здійснювалося за тарифами, встановленими законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2023 № 483 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 за № 859. Свої зобов`язання із вчасної оплати спожитих послуг споживачі належним чином не виконували, що призвело до утворення заборгованості за спожиту електричну енергію. Станом на день пред`явлення позову заборгованість становить 12 583, 20 грн за період 01.02.2022 по 01.04.2023. 28.12.2022 Залізничним районним судом м. Львова був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідачів, однак в подальшому ухвалою суду від 01.02.2023 судовий наказ було скасовано за заявою боржників. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 травня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін.

09 червня 2023 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшов відзив, в якому відповідачі заперечили проти позову в повному обсязі. Вважають, що позов є повністю необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначають, що діяльність НКРЕКП, а відповідно її постанови та кодекси, на які посилається позивач у позовній заяві, є нелегітимними, а правила роздрібного ринку електроенергії не можуть встановлювати форми договору, тобто вимоги про публічність договору, умови приєднання до договору є нікчемними. Зазначають, що жодного договору із позивачем не укладали. Також, вказують на відсутність доказів, за якими можливо встановити наявність чи відсутність заборгованості, а саме на те, що «розрахунок основного боргу за електроенергію» та «витяг з програмного забезпечення ТОВ «Львівенергозбут» не є бухгалтерськими документами, а тому не можуть вважатися доказом. Позивачі посилаються на відсутність електроустановки, електроприймачів, об`єкта споживача, учасників ринку електричної енергії, точки комерційного обліку за адресою реєстрації, а також на те, що ТОВ «Львівенергозбут» не має права здійснювати господарську діяльність чи підприємницьку діяльність та вчиняти дії по відношенню до громадян України, публічних власників, згідно із ст. ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України. На підставі викладеного, просять відмовити ТОВ «Львівенергозбут» в задоволенні позовних вимог повністю.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Взаємовідносини у сфері електроенергетики, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються ЦК України, ЖК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 за № 310 «Про затвердження Кодексу систем розподілу».

З ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» вбачається, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

На виконання п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії», ПрАТ «Львівобленерго» здійснює діяльність з розподілу електричної енергії, а для діяльності з постачання електричної енергії, у результаті здійснення заходів з відокремлення, ПрАТ «Львівобленерго» створено ТзОВ «Львівенергозбут», який є постачальником електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на території Львівської області та є правонаступником ПрАТ «Львівобленерго».

Відповідно до абз. 12 п. 13 Прикінцевих положень Закону України «Про ринок електричної енергії» передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до постанови НКРЕКП № 429 від 14.06.2018 р., ТзОВ «Львівенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу (а. с. 10-13).

З інформаційної довідки № 327406457 від 29 березня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що власником (розмір частки 1) житлового будинку, на АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.15-16).

З довідки № з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації вбачається, що в квартирі на АДРЕСА_1 зареєстровано 7 (сім) осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також неповнолітні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що сторонами не заперечувалося (а. с. 17).

У 2022 році Львівська міська рада прийняла рішення про перейменування деяких вулиць у Львівській міській територіальній громаді, які названі на честь російських діячів, зокрема вулицю Дагестанську перейменовано на вулицю Гостомельську.

Як вбачається з розрахунку основного боргу за електроенергію по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 (договір № ) у відповідачів виникла заборгованість, станом на 01.03.2023 у розмірі 12583,20 грн, а саме відповідачам надано електроенергію за 01.01.2022 01.02.2022 652 кВт/год; 01.02.2022 01.03.2022 613 кВт/год; 01.03.2022 01.04.2022 297 кВт/год; 01.04.2022-01.05.2022 - 511 кВт/год; 01.05.2022 01.06.2022 545 кВт/год; 01.06.2022 01.07.2022 525 кВт/год; 01.07.2022 01.08.2022 532 кВт/год; 01.08.2022-01.09.2022 578 кВт/год; 01.09.2022-01.10.2022 - 624 кВт/год; 01.10.2022-01.11.2022 743 кВт/год; 01.11.2022-01.12.2022 660 кВт/год; 01.12.2022 01.01.2023 633 кВт/год; 01.01.2023 01.02.2023 824 кВт/год; 01.02.2023-01.03.2023 514 кВт/год., а всього спожито 8 251 кВт/год. (а. с. 14).

Постачання електроенергії у вказаний період здійснювалося за тарифами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №483 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 року №859.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2023 року судовий наказ виданий 28 грудня 2022 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/6929/22, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», ідентифікаційний код 42092130, юридична адреса: м. Львів, вул. Шевченка,1, заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 8 602 (вісім тисяч шістсот дві) грн. 44 коп. та по 82 (вісімдесят дві) грн. 70 коп. судового збору з кожного скасовано (а. с. 44-45).

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власність зобов`язує. (ч. 4 ст. 319 ЦК України).

Статтею 156 ЖК України передбачено, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону постачання та розподілу електричної енергії належить до комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений у ч. 1, 3ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Ч. 2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем електричної енергії визначається правилами роздрібного ринку, що затверджуються уповноваженим законом органом. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Також, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а п. 2 ч. 2 ст. 8 вказаного Закону визначено обов`язок виконавця комунальної послуги готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором;

Згідно із ч. 1 , 5 ст. 13 вказаного Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Водночас, абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Згідно із п. 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312 договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.

Відповідно до п. 2.1 Договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, за цим договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пункт 6.2 договору визначає зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Також суд враховує, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №639/10591/14-ц, а також у пунктах 76-79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/89/17 (провадження № 14- 448цс19).

Окрім того, пунктом 9 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт. Порядок оформлення претензій споживачів визначений ст. 27 вказаного Закону. Так, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Таким чином судом встановлено, що позивачем у будинок АДРЕСА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.02.2022 року по 01.04.2023 року надано електроенергію у загальному розмірі 8 251 кВт/год на загальну суму 12583, 20 грн.

Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надав відповідачам послуги з постачання електричної енергії відповідачами суду не надано, як і не надано доказів відмови відповідачів від отримання вказаних послуг, які постачає позивач.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачі не спростували належними та допустимими доказами, власного розрахунку не надали.

Cуд критично оцінює твердження відповідачів, викладені у відзиві, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, які б підтверджували необґрунтованість позову. Зокрема, відповідачами не надано вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б ставили під сумнів правильність нарахування заборгованості. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Із врахуванням наведеного, позов слід задовольнити та стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 12 583,20 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 вказаної статті передбачено, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 136563 від 11 квітня 2023 року та платіжним дорученням № 120535 від 22 листопада 2022 року (а.с.8-9).

Із врахуванням наведеного, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 684,00 грн в рівних частинах, що становитиме по 671,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 509, 526, 243, 610, 625, 903 ЦК України, ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 274, 275, 279, 264, 265, 268 ЦПК України, суддя

ухвалила:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» 12583 (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 20 коп, заборгованості за спожиту електричну енергію та в рівних частинах стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп, а саме по 671 (шістсот сімдесят одній) грн 00 коп із кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», адреса місцезнаходження: вул. Шевченка, 1, м. Львів,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І.Д. Іванюк