МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Номер провадження №2/521/27/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі

судді - Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іськової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

позивач: Одеська міська рада

відповідач: ОСОБА_1

треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального

округу Ланіна Віторія Іванівна,

ОСОБА_2

предмет позову: визнання спадщини відумерлою

витребування майна

скасування рішення про державну реєстрацію прав

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила :

- визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1

- витребувати спірне майно з незаконного володіння ОСОБА_1

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. від 27.01.2017 року, індексний номер:33600121 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на праві власності за договором купівлі-продажу від 27.06.2008 року № 3-2130.

На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОМНО Савицькою О.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, серія та номер: 2-39 на ім`я ОСОБА_2 , прийнято рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер рішення: 33440076.

27.01.2017 року за нотаріальним договором купівлі-продажу серія та номер: № 188, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. право власності на спірне майно набуто відповідачем ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію права власності, індексний номер рішення: 33600121).

22.07.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року скасовано, заява ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишена без розгляду.

Враховуючи викладене ОМР стверджувала, що ОСОБА_2 не мала право на відчуження спірної квартири відповідачу. Оскільки інші спадкоємці відсутні, спадщина є відумерлою із задоволенням судом решти похідних позовних вимог позивача.

Одеська міська рада в процес розгляду справи позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала.

Так, відповідач стверджувала, що є добросовісним набувачем спірного майна, дотрималась всіх вимог при укладенні договору купівлі-продажу, витратила на його придбання всі накопичені кошти, про будь-які судові спори з приводу спірної квартири обізнана не була, на час укладення договору купівлі-продажу спірне майно під обтяженням не перебувало, а задоволення позову судом є неспівмірним втручанням у її права.

Третя особа ОСОБА_2 вважала, що позов не підлягає задоволенню, порушує права відповідача на мирне володіння спірним майном.

Треті особи ОСОБА_5 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланіна В.І. пояснень по суті позову не надали.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право власності є непорушним.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (повний витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 20.12.2016 року серія НОМЕР_1 , актовий запис № 10420).

Останньому на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2008 року №3-2130 належала квартира АДРЕСА_2 .

Зазначене підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №91564173 від 10.07.2017 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року у справі № 521/20982/16 встановлений факт постійного проживання ( ОСОБА_6 ) ОСОБА_4 з ОСОБА_3 однією сім`єю в період з 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення брало законної сили 03.01.2017 року.

16.01.2017 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори ОМНО Савицькою О.Ю. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 2-39 на спірну квартиру (спадкова справа № 1114/2016).

Право власності спадкоємця у встановленому законом порядку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер рішення: 33440076.

27.01.2017 року ОСОБА_7 відчужила квартиру відповідачу ОСОБА_1 .

Договір у встановленому законом порядку посвідчений нотаріально, реєстровий номер № 188.

Належність майна продавцю перевірена нотаріусом, як і відсутність заборони відчуження, арештів, обтяжень іпотекою чи податковою заставою.

Зазначене підтверджується інформаційними довідками № 79036189 та № 79036093 від 27.01.2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Продаж вчинено за 669 742. грн. (платіжне доручення № 01 від 27.01.2017 року).

22.07.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської (справа № 521/20982/16) рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року скасовано, заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 залишена без розгляду.

Ухвала суду набрало законної сили.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 6.12.2017 в справі №521/5841/17 скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, видане ОСОБА_8 16.01.2017 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю.

10.09.2020 року постановою Одеського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін.

При вирішенні спору суд враховує, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов:

-факт відчуження майна;

-майно відчужене особою, яка не мала на це права;

-відчужене майно придбав добросовісний набувач;

-відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року в справі № 203/4193/19 (провадження № 61-16780св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) судом встановлено, що: «скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19).

Так, при вирішенні таких спорів суди враховують наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) встановлено, що : «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 922/3537/17).

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) судом зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням.

Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі № 725/1824/20 (провадження № 61-15705св21) суд визначив, що: «конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Так, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач придбала спірну квартиру за відплатним договором.

Позивачем не доведено, що відповідач знала про судове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року у справі № 521/20982/16 про встановлення факту постійного проживання відповідача ( ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю в період з 2009 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Придбання спірного майна відповідачем здійснено із дотриманням вимог закону, право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

Обставини відсутності заборони відчуження, арештів, обтяжень іпотекою чи податковою заставою при укладені договору купівлі-продажу спірної квартири перевірені нотаріусом.

Враховуючи викладене, під час набуття права на спірне майно відповідач ОСОБА_1 правомірно очікувала, що ОСОБА_7 має право розпорядження квартирою, а вона після отримання майна матиме право та змогу мирно ним володіти.

Станом на 27.01.2017 року (укладення договору купівлі-продажу) ОМР правом апеляційного оскарження рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2016 року у справі № 521/20982/16 не скористалась.

Так, будь-яка зацікавлена особа, навіть проявивши розумну та прискіпливу обачливість, не могла бути проінформована про наявність невирішеного спору щодо спірної квартири.

При вирішенні спору суд враховує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У своїй діяльності ЄСПЛ також керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Враховуючи об`єктивні обставини справи суд погоджується із доводами відповідача, що у разі задоволення позову втручання у право її власності порушить справедливий баланс інтересів суспільства та її як фізичної особи власника.

Можливі позитивні наслідки вилучення квартири для захисту інтересів територіальної громади не переважають дотримання прав власника ОСОБА_1 , яка законним шляхом за плату набула у власність майно, покладаючись на добросовісність дій продавця, і яка внаслідок віндикації може втратити свою власність та буде вимушена самостійно шукати способи компенсації понесених нею у зв`язку із придбанням такого майна витрат.

Питання про надання відповідачу обґрунтованої компенсації чи іншого виду належного відшкодування у зв`язку із позбавлення права на майно ОМР не порушувалось.

Так, задоволення позову матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря.

Окрім того, згідно Постанови Великої Палати ВС від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене.

Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

У цій справі підлягає застосуванню аналогія закону, що регулює подібні правовідносини, зокрема положення статті 1280 ЦК України.

Оскільки всі позовні вимоги є взаємопов`язаними, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя С.В. Маркарова

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2023 року

30.05.23