Справа №302/1006/23
Провадження № 2/302/207/23
Номер рядка звіту 59
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 смт. Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Керита Мар`яна Василівна до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої його представник зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , який був постійним жителем АДРЕСА_1 та який був власником вказаного житлового будинку, а також земельних ділянок загальною площею 0,50 га, а саме: 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Біля хати», 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Чес», 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Вільшники».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка після смерті чоловіка ( ОСОБА_2 ), прийняла спадщину, як така, що постійно проживала з ним на момент смерті.

ОСОБА_3 , померла у с. Миколаївка Лозівського району Харківської області, під час відвідин свого сина ОСОБА_1 позивача, останнім постійним місцем проживання її було АДРЕСА_1 , де вона і була зареєстрована, разом із нею проживав, проте не був зареєстрований її син ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла позивачу ОСОБА_1 . Проте державним нотаріусом повідомлено про неможливість прийняття спадщини позивачем у зв`язку відмінністю його місця реєстрації проживання від місця реєстрації проживання померлої, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання:

- встановити факт постійного проживання, ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини до її майна за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати його таким, що прийняв спадщину до її майна;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом до майна померлої матері ОСОБА_3 :

--- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

--- земельну ділянку загальною площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Біля хати»;

--- земельну ділянку загальною площею 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Чес»;

--- земельну ділянку загальною площею 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Вільшники».

Ухвалами суду від 30.05.2023:

- по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 30-31);

- витребувано докази (а.с. 32).

Представник позивача адвокат Керита М. В. подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію про визнання позовних вимог.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був постійним жителем АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

ОСОБА_1 був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельних ділянок загальною площею 0,50 га, а саме: 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Біля хати», 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Чес», 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Вільшники», що підтверджується випискою із погосподарської книги від 04.02.2021 та копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК № 006-00050, виданим 15 березня 1995 року, зареєстрованим в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №23 (а.с. 25а).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 11).

Як вбачається з довідки Соймівського старостинського округу від 05.04.2023, померла ОСОБА_3 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 , на день її смерті з нею проживав її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не був зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 14).

ОСОБА_3 після смерті чоловіка ( ОСОБА_2 ), прийняла спадщину, як така, що постійно проживала з ним на момент смерті (а.с. 49).

До майна померлого ОСОБА_2 Міжгірською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №08-2021 (номер у Спадковому реєстрі 67119135) (а.с. 16).

Спадкові справи до майна померлої ОСОБА_3 не заводилися, про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру від 24.05.2023 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла склала заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с. 19).

Із системного аналізу пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними розглядаються судами за правилами позовного провадження.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Матеріалами справи підтверджено проживання позивача разом зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини до її майна, а тому він є таким, що прийняв спадщину до її майна.

При цьому, померла ОСОБА_3 за життя набула право власності на спірне майно, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно не позбавляє позивача як спадкоємця права на спадщину.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачем права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини до її майна за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати його таким, що прийняв спадщину до її майна.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на наступні об`єкти нерухомого майна в порядку спадкування за заповітом до майна померлої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №401:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку загальною площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Біля хати», згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №006-00050, виданого 15 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №23;

- земельну ділянку загальною площею 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Чес», згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №006-00050, виданого 15 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №23;

- земельну ділянку загальною площею 0,13 га для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Вільшники», згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №006-00050, виданого 15 березня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №23.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2023 року.

Суддя Пухальський С. В.