Справа № 354/621/15-ц
Провадження № 2/354/305/23
У Х В А Л А

14 грудня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

прокурора Верешко М.І.

представника відповідача адвоката Госедло Р.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Скорзонера», Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га серії ІФ №046339 від 18 березня 2003 року та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в с. Поляниця з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Державного агентства лісових ресурсів України,-

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області(в подальшому перейменовано на Івано-Франківську обласну прокуратуру) в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Ворохтянське лісове господарство» у вересні 2015 року звернувся до суду із позовом до Поляницької сільської ради, ОСОБА_1 , про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №046339 від 18.03.2003 року площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020062 та зобов`язання повернути вказану земельну ділянку з чужого незаконного володіння у державну власність в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство».

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 09.10.2015 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.11.2015 року залучено до участі у вказаній справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Скорзонера`та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №51 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31.07.2021 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року до участі у вказаній справі залучено в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковель», яке на даний час є власником спірної земельної ділянки.

28.01.2021 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України про зміну предмету позову відповідно до якої прокурор просить поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №046339 від 18.03.2003 року площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020090 та витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020090, яка розташована у с. Поляниця з чужого незаконного володіння у власність держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство». Ухвалою суду від 16.11.2021 року, залишеною в цій частині без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.05.2022 року та постановою Верховного Суду від 26.04.2023 року позов прокурора в частині позовних вимог в інтересах держави в особі ДП «Ворохтянське лісове господарство»залишено без розгляду.

12.07.2023 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст. 49 ЦПК України про зміну предмету позову відповідно до якої прокурор просить поновити строки позовної давності, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІФ №046339 від 18.03.2003 року площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020090 та витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020090, яка розташована у с. Поляниця з чужого незаконного володіння у власність держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України.

31.07.2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» надійшла заява про закриття провадження у даній справі в частині заявлених позовних вимог про витребування у ТзОВ «Буковель» земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 220020090, яка розташована в с.Поляниця з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Державного агентства лісових ресурсів України на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, мотивована тим, що вказані вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. В обґрунтування поданого клопотання із посиланням на існуючу судову практику, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц та постанови Верховного Суду від 12.06.2023 року у справі №676/7428/19, від 17.08.2022 року у справі №521/1439/18, від 20.07.2022 року у справі №204/7063/19, від 04.05.2022 року у справі №676/7424/19 зазначено, що позовні вимоги прокурора про витребування нерухомого майна подані до юридичної особи та за суб`єктним складом підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. При цьому слід врахувати, що позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є неналежним(неефективним) способом захисту, оскільки визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого незаконного володіння і вказана вимога не підлягає до задоволення. Зазначено, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і дані норми застосовуються і в тих випадках, коли позивач змінює позовні вимоги.

Івано-Франківська обласна прокуратура у своїх письмових запереченнях на вказане клопотання, які надійшли на адресу суду 04.09.2023 року вказала, що предметом позову у даній справі є повернення земельної ділянки від теперішнього власника- ТОВ «Буковель» державі в особі Держлісагентства та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності, виданого фізичній особі ОСОБА_1 . В силу положень ст.20 ГПК України вказана особа не є суб`єктом підприємницької діяльності, не може бути учасником господарського спору. Заявлені у даній справі позовні вимоги є взаємопов`язаними та нерозривними між собою, що виключає їх окремий розгляд із урахуванням положень ст.2 ЦПК України. Вимога до ТОВ «Буковель» про повернення земельної ділянки є похідною вимогою, задоволення якої залежить від вирішення іншої вимоги-про визнання недійсним державного акту. Так задоволення лише однієї позовної вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , не поновить порушених прав держави, оскільки власником спірної ділянки на даний час є інша особа. Таке рішення фактично не призведе до повернення земельної ділянки державі як законному власнику. І, навпаки, вирішення питання про повернення земельної ділянки від ТОВ «Буковель», як теперішнього власника, без визнання недійсним первинного державного акту, виданого фізичній особі, який став підставою для вчинення всіх наступних правочинів, пов`язаних із розпорядженням та відчуженням землі, неможливо. З огляду на віндикаційний характер позову, в даному випадку визнається недійсним та скасовується саме первинний державний акт, а не похідні від нього документи. Спільний розгляд зазначених позовних вимог не ускладнює вирішення справи, в той час як задоволення клопотання відповідача та виділення позовних вимог до ТОВ «Буковель» в окреме провадження призведе до того, що даний спір не буде підсудний Яремчанському міському суду Івано-Франківської області. Також зазначено, що представник відповідача посилається на нерелевантну судову практику. Із урахуванням викладеного у задоволенні поданого клопотання просили відмовити.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача ТзОВ «Буковель» адвокат Госедло Р.І. подане клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до ТзОВ «Буковель» підтримав та просив його задовольнити, з мотивів наведених у поданому клопотанні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив у задоволенні вказаного клопотання відмовити за безпідставністю. Додатково зазначив, що заявлені у даній справі позовні вимоги до юридичної особи є похідними від вимог, заявлених до фізичної особи, вони взаємовпов`язані та не можуть бути розділені в окреме провадження. Відповідно до чинної практики Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 року №904/1083/18, від 12.09.2023 року у справі №904/2720/22, від 06.06.2023 року у справі №920/277/22, від 10.05.2023 року у справах №920/343/22, №920/155/22, від 03.08.2023 року у справі №910/13049/22 визначальним для розмежування справ цивільної та господарської юрисдикції є не суб`єктний склад учасників справи, а зміст правовідносин, які склались між сторонами, зокрема слід встановити чи виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими, що у протилежному випадку виключає розгляд спору у порядку ГПК України.

Інші учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Проаналізувавши заявлене клопотання та його мотиви, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Одночасно з цим, згідно ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, за п.6. ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У вказаній постанові Велика Палата зазначила, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 904/1083/18 та постановах Верховного Суду від 06.06.2023 року у справі № 920/277/22, від 10.05.2023 року у справі №920/343/22 та №920/155/22.

Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на землю, реєстрації або обліку прав на землю, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи-підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства. Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи, що виникають із земельних правовідносин, за винятком тих, розгляд яких визначено в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом з тим критеріями розмежування справ, що розглядаються в порядку цивільного та господарського судочинства, є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи юрисдикційність спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 року у справі №925/352/22.

Крім того, суд враховує те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №922/1830/19, викладено висновок про те, що у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці - зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб - підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

У постанові від 21.03.2023 року у справі №906/1403/21 Верховний Суд прийшов до висновку, що при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Для вирішення питання про юрисдикційність спору слід встановити виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Таким чином, під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі, суб`єктного складу правовідносин.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судом встановлено, що предметом цього спору є визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 та витребування земельної ділянки у кінцевого власника із чужого незаконного володіння в порядку ст.388 ЦК України, з посиланням на те, що вказана земельна ділянка належить до категорії земель лісового фонду державної форми власності та передана у приватну власність на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування, який не був наділений відповідними повноваженнями на розпорядження нею.

Позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Вирішення за правилами господарського судочинства такого спору в частині позовних вимог до юридичної особи, а за правилами цивільного судочинства - в частині позовних вимог до фізичних осіб порушуватиме принцип повноти, всебічності й об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки дослідження одного і того ж предмета, а також одних і тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій, що не гарантує дотримання принципу правової визначеності.

Докази наявності у відповідача фізичної особи статусу суб`єкта підприємницької діяльності та наявності між сторонами у справі господарських правовідносин у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, враховуючи предмет та підстави заявлених позовних вимог, зміст та характер спірних правовідносин, обставини справи та суб`єктний склад її учасників, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог до ТзОВ «Буковель», оскільки даний спір із урахуванням вимог ст.19 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Закриття провадження у даній справі в частині позовних вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння призведе до неможливості захисту та поновлення позивачем свого порушеного права в межах даного судового провадження, необхідності повторного звернення до суду із новими позовами, в той час як даний позов перебуває на розгляді у суді з 2015 року.

При цьому суд враховує те, що питання відповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині заявлених вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на землю критерію ефективності, наявності чи відсутності підстав для задоволення вказаних вимог не підлягає вирішенню на стадії підготовчого провадження у справі, а наведена відповідачем у клопотанні про закриття провадження у справі судова практика не є релевантною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 256, 258-260, п.15 ч.1 ст.353, ст.354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» про закриття провадження у цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України до Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Скорзонера», Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га серії ІФ №046339 від 18 березня 2003 року та витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в с. Поляниця з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Державного агентства лісових ресурсів України у частині заявлених позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буковель» земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована у с.Поляниця з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Державного агентства лісових ресурсів України відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала суду складена 18 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук