Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/8491/23
Провадження № 2/644/3083/23
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Кузьміної Ю.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

учасники судового розгляду: позивач, відповідачка,

в с т а н о в и в:

Позивач подав до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісяця, в обґрунтування чого посилався на те, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на його утриманні, а відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову, в обґрунтування чого посилалася на те, що її чоловік не дозволяє їй бачити дитину, вона не працює, внаслідок чого не має можливості сплачувати аліменти.

Вислухавши сторони, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі.

Від спільного життя сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 4).

Малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, а відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обовязок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із розяснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, а відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд покладає на відповідачку судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 354, 355, ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. ст. 180, 181,182, 183, 191 СК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не була вручена у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс судового рішення складений 18.12.2023 року.

Суддя С.В. Шевченко