Справа № 548/2488/23
Провадження № 2/548/613/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на гараж

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що вона ОСОБА_1 на територію ТОВ „Рубін по вул. Куйбишева, 45 у 1996 році завезла будівельні метеріали для будівництва гаража. Але у зв`язку з тим, що будівельні матеріали почали розкрадатися, позивач був змушений невідкладно розпочати будівництво гаража загальною площею 106,6 кв. м., при цьому не отримавши дозвільний документів на будівництво гаражу.

Під час проведення будівельних робіт позивачем було дотримано архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, та з початку будівництва до його завершення жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом та підтверджується технічним паспортом виготовленим ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2016 року.

Позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на гараж дежавним реєстратором у зв`язку з відсутністю належних документів.

Беручи до уваги неможливість оформлення прав у встановленому законом порядку позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Хорольської міської ради Полтавської області № 165 від 26.02.2016 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею близько 0,0100 га. для будівництва індивідуальних гаражів в АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови не наданих у власність або користування для передачі в оренду.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області № 59 від 15.03.2016 року присвоєно окрему адресу індивідуальному гаражу гр. ОСОБА_1 , що збудований в 1996 році на території ТОВ „Рубін по АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 .

На даний час будівництво гаража на відведеній міською радою земельній ділянці закінчено, об`єкт готовий до експлуатації, що підтверджується технічним паспортом вищевказаного нерухомого майна та його оцінкою станом на 11 жовтня 2023 року, що складає 248700 (двісті сорок вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

10.10.2023 року ФОП ОСОБА_2 проведено огляд об`єкта нерухомого майна гаража № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_3 . У повідомленні про результати огляду зазначено, що вказане майно відповідає наступним характеристикам: назва гараж; загальна площа 106,6 кв.м; площа основи (забудови) 120,9 кв.м.; об`єм 472 куб.м. Будівництво гаража відповідає вимогам Державних будівельних норм до приміщень даного класу.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 26.10.203 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви.

Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.

Відповідач по справі подав відзив на позовну заяву ( а.с. 28) в якому зазначив, що не заперечує проти задволення позову.

Позиція суду.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Позивач, ОСОБА_1 на територію ТОВ „Рубін по вул. Куйбишева, 45 у 1966 році завезла будівельні метеріали для будівництва гаража. Але у зв`язку з тим, що будівельні матеріали почали розкрадатися, позивач був змушений невідкладно розпочати будівництво гаража загальною площею 106,6 кв. м., при цьому не отримавши дозвільний документів на будівництво гаражу.

Під час проведення будівельних робіт позивачем було дотримано архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, та з початку будівництва до його завершення жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом та підтверджується технічним паспортом виготовленим ФОП ОСОБА_2 від 01.06.2016 року.

Позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на гараж дежавним реєстратором у зв`язку з відсутністю належних документів.

Беручи до уваги неможливість оформлення прав у встановленому законом порядку позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Хорольської міської ради Полтавської області № 165 від 26.02.2016 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею близько 0,0100 га. для будівництва індивідуальних гаражів в АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови не наданих у власність або користування для передачі в оренду.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області № 59 від 15.03.2016 року присвоєно окрему адресу індивідуальному гаражу гр. ОСОБА_1 , що збудований в 1966 році на території ТОВ „Рубін по АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 .

На даний час будівництво гаража на відведеній міською радою земельній ділянці закінчено, об`єкт готовий до експлуатації, що підтверджується технічним паспортом вищевказаного нерухомого майна та його оцінкою станом на 11 жовтня 2023 року, що складає 248700 (двісті сорок вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.

10.10.2023 року ФОП ОСОБА_2 проведено огляд об`єкта нерухомого майна гаража № НОМЕР_1 , по АДРЕСА_3 . У повідомленні про результати огляду зазначено, що вказане майно відповідає наступним характеристикам: назва гараж; загальна площа 106,6 кв.м; площа основи (забудови) 120,9 кв.м.; об`єм 472 куб.м. Будівництво гаража відповідає вимогам Державних будівельних норм до приміщень даного класу.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пунктів 5, 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення.

Положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст.78ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожна особа має право на судовий захист.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною другою статті 329 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, встановленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Судом встановлено, що 1996 роках без належних дозвільних документів на земельній ділянці збудовано гараж, загальною площею 106,6 кв. м.

Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Встановивши, що ОСОБА_1 здійснила будівництво гаража без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи: дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта), а також на земельній ділянці, яка не була йому відведена для цієї мети, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, для визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (частина третя статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України))

Відповідно до частини третьої статті 20 ЗК України категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Частиною п`ятою указаною статті передбачено, що класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Поняття «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» стосується тих випадків, коли на земельній ділянці з певним цільовим призначенням проводиться діяльність, яка виходить за межі цільового призначення та передбачає фактичне використання такої ділянки.

Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір, у розмірі 2487,00 гривні ( а.с.1). Разом з цим, у задоволенні пред`явленого нею позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування їй понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 247 258-259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання : АДРЕСА_4 ), представник позивача: адвокат Юськова Марина Сергіївна ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3190,видане радою адвокатів Полтавської області 05 листопада 2019 року, юридична адреса: вул. Небесної Сотні,42 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження : вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області ) про визнання права власності на гараж,-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2023 року.

Суддя : О.В. Коновод