Провадження № 2/760/4913/23
Справа № 760/2794/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Гуцало М.В.,

представника позивача (в режимі відеоконференції) - Гончаренко С.М. (довіреність від 04.11.2022),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» /далі - ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС»/ (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 39) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

07.02.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 03.02.2022, за підписом генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» Коренєва С.О., в якій він просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 у розмірі 1 000 000,00 (один мільйон) грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС» судовий збір в розмірі 15 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу передано судді по реєстру 08.02.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 09.02.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.02.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання було призначено на 26.05.2022.

26.05.2022 судове засідання не відбулось та було перенесено на 27.10.2022.

У судове засідання, призначене на 27.10.2022 сторони та/або їх представники не з`явились, у зв`язку з чим підготовче засідання було перенесено на 16.02.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.02.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду по суті на 20.04.2023.

20.04.2023 з огляду на першу неявку відповідача у розгляд справи по суті, судове засідання було відкладено на 06.07.2023.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, 06.07.2023 судове засідання не відбулось та було перенесено на 27.07.2023.

Проте, у зв`язку з продовженням перебування головуючого судді на лікарняному 27.07.2023 судове засідання не відбулось та було перенесено на 12.10.2023.

У судовому засіданні 12.10.2023 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, відповідач у справі повідомлявся про дату, місце та час судового засідання шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації, а також розміщення оголошень на офіційному сайту судової влади.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України.

Обґрунтування позову

В позові вказується, що 12.02.2008 між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2706/0208/71-061.

Зазначається, що відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 83 778 доларів США на строк з 12.02.2007 по 12.02.2038 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

В позові зауважується, що 22.07.2020 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено Договір № 2293/К про відступлення прав вимоги.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 1 Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020 за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього Договору.

Позивач наголошує, що згідно Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги зазначено Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, а саме: відповідно до п. 79 боржник - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), кредитний договір № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008.

При цьому, у позові вказується, що на підставі Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020 до позивача перейшли всі права кредитора по Кредитному договору № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008.

Як зазначається у позові, 24.07.2020 позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги та заміну кредитора по Кредитному договору.

Крім того, позивач наголошує, що відповідно до п. 78 Додатку № 2 до Договору відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості відповідача по Кредитному договору, яка була відступлена позивачеві, складала 3 200 231,07 грн, з яких:

- 1 726 442,73 грн - заборгованість по тілу кредиту;

- 1 473 788,34 грн - заборгованість по нарахованих процентам за кредитом.

Водночас, як вказується у позові, враховуючи те, що відповідач не виконував зобов`язання по Кредитному договору, 14.08.2020 позивач направив на адресу відповідача вимогу (вих. № 01-02/37 від 03.08.2020) про усунення порушень за Кредитним договором, в якій просив протягом 30 днів усунути порушення та виконати свої зобов`язання за Кредитним договором, сплативши на користь позивача заборгованість у розмірі 3 200 231,07 грн, з яких:

- 1 726 442,73 грн - заборгованість по тілу кредиту;

- 1 473 788,34 грн - заборгованість по нарахованих процентам за кредитом.

Зі слів позивача, станом на день подачі позову вимога позивача відповідачем не виконана, а тому позивач просить стягнути з відповідача частково заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1 000 000,00 грн.

Щодо правової позиції відповідача

На момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до наданої довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.04.2009 по т.ч., зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 72).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 13.09.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 111; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1476037/).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 12.02.2008 між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено Кредитний договір № 2706/0208/71-061 (а.с. 8-11).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору від 12.02.2008, Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 83 778 доларів США, на строк з 12.02.2007 по 12.02.2038 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с. 8).

Згідно з п. 1.4. Кредитного договору від 12.02.2008, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків до Договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_2 з метою придбання: однокімнатної квартири АДРЕСА_3 (а.с. 8).

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору від 12.02.2008, позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_2 щомісяця, через касу банку згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим Договором (зворотній бік а.с. 8).

В матеріалах справи міститься копія Додатку № 1 до Кредитного договору № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 (а.с. 12-14), яким встановлено графік погашення заборгованості з 10.03.2008 по 12.02.2038.

До матеріалів справи позивачем долучено копію Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (Новий кредитор) /а.с. 15-16/

Відповідно до п. 1 Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього Договору (а.с. 15)

На а.с. 17-21 міститься копія Додатку № 1 до Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020, в якій зазначено Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, зокрема, під п. 76 боржник - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та кредитний договір № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 (зворотній бік а.с. 17).

Таким чином на підставі Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020 (а.с. 15-16) до позивача перейшли всі права кредитора по Кредитному договору № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008.

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2020 позивач направив відповідачу повідомлення (вих. № 01-02/78 від 24.07.2020) про відступлення права вимоги та заміну кредитора по Кредитному договору (а.с. 22-23).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 03.08.2020 позивач направив відповідачу вимогу (вих. № 01-02/37 від 03.08.2020) про усунення порушень за Кредитним договором № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 (а.с. 24-25).

З наданої позивачем виписки по рахунку № НОМЕР_3 вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами (а.с. 26-67)

До матеріалів справи позивачем долучено копію розрахунку заборгованості за договором кредиту № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008 ОСОБА_1 ) /а.с. 112-113/, з якого вбачається, що заборгованість відповідача складає - 3 200 231,07 грн, з яких:

- 1 726 442,73 грн - заборгованість по тілу кредиту;

- 1 473 788,34 грн - заборгованість по нарахованих процентам за кредитом.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення та зазначив, що згідно проведеного моніторингу платоспроможності відповідача, вбачається, що іншого нерухомого майна відповідач не має, а квартира, для купівлі якої він брав кредит за договором від 12.02.2008, наразі більше ніж в 1 000 000,00 грн не оцінюється. З огляду на таке, в силу принципу диспозитивності звертаючись з позовом у даній справі позивач і встановив ціну спору в межах 1 000 000,00 грн.

Також в матеріалах справи міститься копія паспорту відповідача (а.с. 6-7).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України).

Суд зауважує, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять підтвердження переходу права вимоги від публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» на підставі Договору № 2293/К про відступлення прав вимоги від 22.07.2020.

Разом з тим, щодо суті заявлених вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Частиною першою стаття 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що всупереч умов Кредитного договору та наведених норм закону відповідач допускав порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов`язань.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Відповідач ( ОСОБА_1 ) доводів позивача про визначену у позові заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав.

Натомість позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом і його розміру.

Враховуючи, що отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заявленої позивачем до стягнення суми, а саме у розмірі 1 000 000,00 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 15 000,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 23 від 03.02.2022 (а.с. 5).

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15 000,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 5).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» (, адреса: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, 39):

- 1 000 000,00 грн (один мільйон гривень) заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № 2706/0208/71-061 від 12.02.2008;

- 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч гривень) судового збору за подання позову.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич