19.12.2023 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/583/23
Провадження № 2/533/246/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді - Оксенюк М. М.,

за участю: секретаря судового засідання- Шуліки Л. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, нанесених державі,

У С Т А Н О В И В

Позивач звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 39 980,36 грн.

На обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідно до наказу № 195 від 12.06.2016 року солдата ОСОБА_1 призначено на посаду сапера інженерно-саперного взводу 1 танкового батальйону, зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2017 року № 152 солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до п. «и» ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), з 05.04.2017 року виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення та зараховано до оперативного резерву першої черги військової частини польова пошта НОМЕР_2 , ВОС 117281А.

На час виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки № 72 від 05.05.2017 року за солдатом ОСОБА_1 рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, на загальну суму 39 980,36 грн.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової частини у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, військова частина має право на утримання з останнього вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися.

Таким чином, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати військовій частині кошти за отримане ним речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення зі списків особового складу частини, у сумі 39 980,36 грн.

У провадженні судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенко А.В. перебувала цивільна справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, нанесених державі.

Ухвалою суду від 18.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у вищезазначеній справі.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року провадження по справі зупинено у зв`язку з перебуванням перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України та проходження останнім військової служби за контрактом.

Підставою для зупинення провадження у справі є клопотання представника відповідача та довідка військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.01.2020 року, згідно якої відповідач з 17.10.2019 року уклав контракт з командиром в/ч НОМЕР_3 (наказ командира в/ч № НОМЕР_4 від 17.10.2019 року.

Розпорядження Козельщинського районного суду від 17.01.2023 №02, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ, оскільки відповідно до рішення голови Верховного суду В.Князєва від 10.01.2023 №8/0/149-23 «Про відрядження судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенка А.В. до Октябрського районного суду м. Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено головуючому судді Оксенюк М.М.

Ухвалою суду від 18.01.2023 вищезазначену справу прийнято до свого провадження, в частині зупинення провадження залишено без змін.

23.11.2023 відповідач ОСОБА_1 направив до суду клопотання про відновлення провадження по вищезазначеній справі, оскільки підстави для зупинення провадження відсутні.

Ухвалою суду від 23.11.2023 поновлено провадження по вищезазначеній справі, справа призначена до розгляду на 19.12.2023 о 13 год 00 хв.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але направив заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши додані до позовної заяви письмові документи, приходить до наступного.

Ст. 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Положеннями ст. 19 ЦПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію загальних судів. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Ч. 4 ст. 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

З позовної заяви вбачається, що вимоги пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 2 ЗУ від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, наведеними правовими нормами прямо передбачено, що військова служба є публічною службою, а тому відповідач у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця, перебував на посаді, що відноситься до публічної служби.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03 жовтня 2019 року «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Пунктами 4, 5 ст. 1 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Ст. 3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Отже, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Понад те, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таким чином, обсяг повноважень суду при розв`язанні таких спорів не закінчується дослідженням правильності розрахунку суми завданої шкоди, адже в першу чергу суд зобов`язаний перевірити наявність причино-наслідкового зв`язку між діями військовослужбовця, вчиненими під час перебування на посаді публічної служби, та заподіяною шкодою.

Підсумовуючи це слідує висновок, що такі спори підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Окрім цього, такий правовий підхід сформований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року у справі № 14-481цс18, від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (при розгляді спорів за позовами, зокрема, але не виключно, військових частин до фізичних осіб-військовослужбовців, які проходили військову службу, про стягнення матеріальної шкоди) і неодноразово застосований Верховним Судом при розгляді справ цієї категорії, серед іншого, у справах № 620/1720/20, № 580/4611/21, № 320/7204/21 та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25квітня 2023року по справі справа № 640/28199/21, адміністративне провадження № К/990/29185/22.

Згідно з ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач має право звернутися за захистом свого порушеного права та законних інтересів до адміністративного суду.

Виходячи з наведених норм, а також враховуючи п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачений судовий збір повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 247, 255 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, нанесених державі - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до Полтавського окружного адміністративного суду за захистом порушеного права в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена упродовж п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Козельщинський районний суд.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Оксенюк