Провадження № 2/537/1482/2023
Справа № 399/747/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Хіневич В.І., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

встановив:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» звернулася до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 43795,60 грн, по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2023 року дану позовну заяву було направлено за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, з огляду на реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_1 на території, яка віднесена до юрисдикції Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Однак, суддя перевіривши позовну заяву додані матеріали, встановив, що дана справа помилково направлена до Крюківського районного суду м. Кременчука, так, як висновок про те, що цей позов має розглядатися за правилами територіальної підсудності, відповідно до вимог статті 27 ЦПК України, є помилковим, і справа має розглядатися за правилами виключної підсудності, згідно вимог статті 30 ЦПК України.

Так, за змістом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає, як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Тож оскільки, борг стягується за спожитий природний газ по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , тож справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Згідно ч.1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи, що дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, а належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, та була помилково направлена до Крюківського районного суду м. Кременчука, тож її необхідно повернути на розгляд до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 187 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ повернути до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Хіневич