Справа № 536/822/23
Провадження № 2/536/444/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, де просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 35 000 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн 60 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається, що у 2010 році нею було передано ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 35 000 грн, про що останнім написав розписку. До обумовленої дати відповідач коштів не повернув, в зв`язку з чим у 2016 році вона зверталася до правоохоронних органів, які за результатами розгляду її звернення та вивченні матеріалів встановили, шо вони не містять ознак кримінального правопорушення, в подальшому в 2021 та в 2022 році вона знову зверталася до правоохоронних органів, однак результатів це не дало, відповідач до цього часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.

Ухвалою судді від 23 травня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Так, матеріали справи оригіналу розписки, що підтверджує боргове зобов`язання не містять.

В матеріалах, які надійшли з Кременчуцького відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області та досліджених в судовому засіданні маються пояснення відповідача ОСОБА_2 на ім`я інспектора Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції Лепського С.О. від 22.07.2016, останній не заперечує, що просив у борг грошові кошти у позивачки та не повернув їх у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Однак вказані пояснення не є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, вони не містять дати, умов отримання позичальником в борг грошових коштів, строки їх повернення.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таких безспірних доказів в підтвердження своїх доводів позивачкою суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено факту укладення між сторонами договору позики та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому позов про стягнення боргу за розпискою є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 522/31737/13.

Керуючись ст.13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його отримання до Полтавського апеляційного суду.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повне судове рішення складено 14.12.2023.