Провадження № 22-ц/802/499/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Осіпука В. В., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 05.09.2006 між відповідачем та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», укладено кредитним договір № 37-1/02, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у сумі 25000 доларів США на строк до 04.09.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 05.09.2006, відповідно до якого останній поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, отже поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за договором та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем зобов`язань за кредитним договором рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 2-1816/11 задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 182593,31 грн. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 2-1816/11 виконано повністю у вересні 2021 року.

Позивач вказував, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 37-І/02 від 05.06.2006, присудженого заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2011, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, відповідачі зобов`язані сплатити суму боргу, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість - три відсотки річних у сумі 2785,95 доларів США за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 37-І/02 від 05.06.2006 за період з 12.03.2017 по 27.09.2021, а також понесені у справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовано неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що право на нарахування відсотків за неправомірне користування коштами (за прострочення виконання боржником грошових зобов`язань) передбачене статтею 625 ЦК України. Зазначав, що рішення суду є обов`язковим, відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Висновки суду про відмову в позові з покликанням на те, що стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання, яке виконано відповідачем 24.09.2021, коли до суду позивач звернувся 12.12.2022, тобто після фактичного виконання відповідачем зобов`язань, апелянт вважає помилковими та неправильними. Звертає увагу суду на те, що сума заборгованості із 3% річних була нарахована у розмірі 2785,95 доларів США за період з 12.03.2017 по 27.09.2021, тобто за час невиконання відповідачами грошового зобов`язання за кредитним договором, а звернення позивача до суду 12.12.2022 з відповідним позовом пов`язане з несплатою відповідачами 3% річних за час невиконання грошового зобов`язання в межах строку, встановленого законом для загальної позовної давності.

На підставі зазначеного ПАТ АБ «Укргазбанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову у повному об`ємі.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення відсотків, передбачених статтею 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення 3 % річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання, яке виконано ОСОБА_1 24.09.2021, а до суду позивач звернувся 12.12.2022, тобто після фактичного виконання відповідачем зобов`язання. Крім того, суд не взяв до уваги поданий розрахунок заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту і пароцентів на суму 2785,95 доларів США, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили та є виконаним, достроково стягнуто суму в гривнях, а не у долларах США.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає у повній мірі з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05.09.2006 між відповідачем та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», укладено кредитним договір № 37-1/02, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 25000 доларів США на строк до 04.09.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов договору.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 05.09.2006, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», було укладено іпотечний договір від 05.09.2006 № 37-06/02, предметом іпотеки була однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором позивач використав своє право на вимогу дострокового повернення кредиту та звернувся до суду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2011 у справі № 2-1816/11 частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 182593,31 грн.

Постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) Арсенюк О. В. від 24.09.2021 виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 37-1/02 від 05.09.2006 в розмірі 183503,31 грн відносно боржника ОСОБА_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі зазначеного рішення суду згідно з виконавчим документом. У мотивувальній частині цієї постанови приватний виконавець встановив, що заборгованість за виконавчим документом перерахована стягувачу згідно з платіжним дорученням № 55553 від 24.09.2021 року, витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 910/21449/17 зазначено, що «У пункті 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12)».

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено, що «відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. […] Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). […] Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

Зазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах суд першої інстанції не врахував, не звернув уваги на суть позовних вимог банку щодо стягнення відсотків, які стосуються стягнення відсотків за частиною другою статті 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором після ухвалення рішення суду.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на період початку нарахування 3% річних та грошової суми, з якої слід виходити при нарахуванні виплат.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ч.1 ЦК України).

Невиконання боржником грошового зобов`язання, яке встановлено на підставі рішенні суду, є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З урахуванням наведеного, три відсотки річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах трирічної позовної давності.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України 12 грудня 2022 року, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 12 грудня 2019 року до 23 вересня 2021 року включно, тобто за 21 місяць (620 днів) у межах строку позовної давності.

Таким чином, застосовуючи строк позовної давності у даній справі, суд першої інстанції не врахував, що позивач має право на стягнення заборгованості згідно зі ст.625 ЦК України за період від 12.12.2019 року до 23.09.2021 року включно, оскільки, як видно з матеріалів справ, борг повністю погашено боржником однією сумою 24 вересня 2022 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов помилково висновку, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з тим, при нарахуванні за вказаний період 3% річних слід брати за основу суму боргу, яка стягнута судом, у розмірі 182593,31 грн, а не нараховану банком - 2785,95 доларів США.

Таким чином, до стягнення підлягає сума 3% річних в межах трирічного строку позовної давності - за період з 12.12.2019 року по 23.09.2022 року включно, в розмірі 9304,75 грн (виходячи з такого розрахунку: 182593,31 х3/365/100х620).

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Також, у порядку ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір: за подання позовної заяви у розмірі 225,77 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 208,60 грн, а всього 434,37 грн, тобто по 217,37 грн з кожного відповідача. Та стягнути в користь держави з позивача недоплачену суму судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1429,16 грн (3721,50 грн - 2292,34 грн).

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст.268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року у даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 37-І/02 від 05.06.2006 року за період з 12 грудня 2019 року по 23 вересня 2021 року в сумі 9304 (дев`ять тисяч триста чотири) гривні 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 217 (двісті сімнадцять) гривень 37 копійок з кожного.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в дохід держави 1429 (одна тисяча чотириста двадцять дев`ять) гривень 16 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Головуючий

Судді