Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №348/161/23

Провадження № 2/348/326/23

19 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Дмитрук С.І.,

представника позивача - адвоката Гандзюк І.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- Делятинська селищна ради, як орган опіки та піклування,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гандзюк І.Р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 09.09.1999 р., дітей від шлюбу вони не мають, а тому вирішили прийняти у свою сім`ю двох дітей, які залишились без батьківського піклування та стати для них батьками. Він з дружиною перебувають на обліку як кандидати в усиновителі. Їх було скеровано до КНП ХОР «Обласний будинок дитини №2», евакуйованого до смт. Ворохта Івано-Франківської області до КНП «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», де вони познайомилися та встановили контакт з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти позбавлені батьківського піклування на підставі рішення Ворохтянської селищної ради від 24.11.2022 р. за №75 «Про надання статусу дітям позбавлених батьківського піклування». Рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради від 20.12.2022 р. за №224 було встановлено опіку над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено позивача їх опікуном. 26.12.2022 р. дітей передано йому на виховання. Позивач з дружиною створили належні умови для проживання дітей, забезпечили всім необхідним для нормального розвитку, оточили турботою та любов`ю. Натомість мати дітей, відповідачка у справі ОСОБА_2 , покинула їх в КНП «Міський перинатальний центр» ХМР відразу після народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що були складено відповідні акти про відмову. Крім того, відповідач ОСОБА_2 30.12.2021 р. також написала заяву про відмову забрати новонароджених дочок із медичного закладу, в якій зазначила, про обізнаність з правовими наслідками такого вчинку, зокрема можливістю передачі дітей на усиновлення чи в інші форми сімейного виховання. Відомості про батька внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). В подальшому діти були влаштовані до державних закладів: КНП ХОР «Обласний будинок дитини №3», а з чотирьох місяців - до КНП ХОР «Обласний будинок дитини №3». За час перебування дітей у закладах, ні мати, ні будь-хто з рідних їх не провідував, не цікавився. Відповідачка ОСОБА_2 не забрала дітей з пологового будинку без поважної причини і впродовж року не виявляла щодо них батьківського піклування, що відповідно до п.1 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, позивач ОСОБА_1 просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2023 позовну заяву було залишено без розгляду та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

08.05.2023 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині позовної вимоги про стягнення аліментів залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначив, що малолітні діти перебувають в його родині з грудня 2022 року. За весь цей час відповідачка жодним чином не цікавилася дітьми, не телефонувала, не надсилала будь-яких листів. Жодні родичі дітей не намагалися дізнатися про їх життя та здоров`я. Він з дружиною піклується про дівчаток, та вони перебувають на повному їх забезпеченні.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гандзюк І.Р підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що мати малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 покинула своїх доньок у пологовому будинку одразу після їх народження, про що медичним закладом були складені відповідні документи. Батько дітей був записаний зі слів матері. Діти були народжені ще до початку війни. В подальшому діти були переведені до Обласного будинку дитини у місті Харкові. У зв`язку з війною діти були евакуйовані до Івано-Франківської області. З часу народження дітей відповідачка взагалі ніяк не цікавилася про своїх доньок, не приймала жодної участі в долі своїх дітей. Одразу після народження дітей відповідачка написала заяву про відмову від дітей. Дівчатка були передані в родину позивача, який був призначений їх опікуном, він з дружиною піклується про дітей, для них створені всі необхідні умови для проживання та виховання. Просила задоволити позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явилася у судове засідання, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які отримано нею особисто та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позов не подала, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди сторони позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

19.06.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог- Делятинської селищної ради, як органу опіки та піклуванняН.Черленюк-Почтар подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.72).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.22, 22 зворот.).

У відповідності до заяви від 30.12.2021 року відповідачка ОСОБА_2 відмовилася забрати свою дитину, дівчинку, другу з двійні, народжену нею 30.12.2021, з КНП «Міський перинатальний центр» ХМР, у зв`язку із скрутним матеріальним станом (а.с.11).

Актами закладу охорони здоров`я КНП «Міський перинатальний центр» ХМР від 30.12.2021 року підтверджено, що мати дітей- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовилася забрати дітей, дівчаток, першу та другу з двійні, які народилися 30.12.2021 року, через скрутний матеріальний стан (а.с.12, 89).

Відомості про батька дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харкові, записані відповідно до ч.1ст. 135 СК України, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.13,14).

Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були направлені до КНП ХОР «Обласний будинок дитини №2». В подальшому, 05.03.2024 року у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні діти переведені до КНП ХОР «Обласний будинок дитини №3» та 19.05.2022 евакуйовані до Івано-Франківської області (а.с.17, 18,19).

Відповідно до актів КНП «Обласний будинок дитини № 2 Харківської обласної ради від 15.12.2022, встановлено, що за період перебування у закладі дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто не відвідував, станом здоров`я та розвитком не цікавився, не звертався та не телефонував (а.с.24,25).

Згідно листа Служби у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації № 05-19/1619 від 18.11.2022 мати дітей ОСОБА_2 покинула малолітніх дітей в КНП «Міський перинатальний центр» ХМР. За усною інформацією служби у справах дітей Вовчанської міської ради, зв`язок із матір`ю дітей відсутній. Заступник начальника служби у справах дітей просить вжити заходів щодо можливості надання дітям статусу дітей, позбавлених батьківського піклування, інформування громадян України, які перебувають на обліку служб у справах дітей за місцем розташування евакуйованого закладу з метою забезпечення права дітей на виховання в сімейних формах (а.с.26).

Малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були евакуйовані (переміщені) до КНП «ІФОСКТС «Смерічка» смт. Ворохта Надвірнянського району Івано-Франківської області та рішенням виконавчого комітету Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 75 від 24.11.2022 дітям було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.9,10, 27).

Рішенням виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 224 від 20.12.2022 «Про встановлення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування» над малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була встановлена опіка, та призначено опікуном ОСОБА_1 (а.с.8).

26.12.2022 року малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення № 224 від 20 грудня 2022 року виконавчого комітету Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, були передані позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується актами по передачу дітей у сім`ю (а.с.20, 23).

Висновком служби у справах дітей Надвірнянської РДА № 06/05-18/17 від 16.05.2022 підтверджується, що подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 можуть бути усиновителями 1-2 дітей, віком від одного до семи років (а.с.6-7, 28)

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Делятинської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 19 квітня 2023 року № 86, орган опіки та піклування Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку також зазначено, що ОСОБА_7 покинула своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в перинатальному центрі, та 30.12.2021 року написала заяву про відмову забрати новонароджених дочок із медичного закладу, в якій зазначила про обізнаність з правовими наслідками такого вчинку, зокрема, про можливість передачі дітей на усиновлення чи інші форми сімейного виховання (а.с.73-75).

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV).

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей.

Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України.

За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно її малолітніх доньок, так як остання ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася та не спростувала доводів позивача.

Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідачка взагалі не виконує батьківські (материнські) обов`язки відносно неповнолітніх дочок, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування.

При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Зважаючи на те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх доньок, не забрала дітей з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом більше шести місяців не виявляла щодо них батьківського піклування. Також, ОСОБА_2 30.12.2021 року, одразу після народження дітей, написала відмову забрати дітей з пологового будинку. Станом на час розгляду справи, відповідачка протягом майже одного року шести місяців ніяким чином взагалі не цікавилася про долю, життя та здоров`я доньок.

Натомість діти влаштовані в родину позивача ОСОБА_1 , який є їх опікуном, він з дружиною піклується про дівчаток, для них створені всі необхідні умови для проживання та виховання.

Суд розцінює такі дії відповідачки, як ухилення від виховання неповнолітніх дітей, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавленою батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

За вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач та представник позивача не наполягали на стягненні з відповідачки на користь позивача понесених ним судових витрат при подачі позову до суду, а, відтак, суд вважає за можливе судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 150,155, 164, 165, 166 СК України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Делятинська селищна ради, як орган опіки та піклування (адреса місцезнаходження: 78442, Івано-Франківська область, Надвірнянський район, смт. Делятин, вул. 16 липня, 273).

Представник позивача- адвокат Гандзюк Ірина Романівна (адреса місця знаходження: АДРЕСА_3).

Повний текст рішення складений 20 червня 2023 року.

Суддя Т.А.Бурдун