ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м.Суми

Справа №950/173/23

Номер провадження 22-ц/816/769/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, Міністерство оборони України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2023 року, в складі судді Стеценка В.А., ухвалене в м. Лебедин, повний текст якого складено 10 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Жалковського В.Ю., звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту перебування на утриманні онука - ОСОБА_2 , який загинув в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, та визнання членом його сім`ї.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, мали спільні витрати. Онук постійно фінансував її, допомагав як своєю працею, так і матеріально, піклувався про неї. Після загибелі онука вона звернулася до військової частини НОМЕР_1 з питанням виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМ України від 28 лютого 2022 року № 168, однак отримала відмову.

Посилаючись на вказані обставини просила суд:

- встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати ОСОБА_1 членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2023 року заяву адвоката Жалковського В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області, Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що ОСОБА_1 є членом сім`ї - бабою військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою справу № 950/173/23 за заявою ОСОБА_1 залишити без розгляду або закрити провадження у справі, вирішити питання розподілу судових витрат, понесених Міністерством оборони України, за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому КМ України.

Вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні онука - ОСОБА_2 , не підлягає розгляду судом не тільки в порядку окремого провадження, а й взагалі у порядку цивільного судочинства. Вказує, що фактично із вимоги заявниці, викладеній у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право щодо призначення та здійснення їй виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМ України № 168 від 28 лютого 2022 року, вирішення якої не належить до цивільної юрисдикції, а віднесено до адміністративної юрисдикції, а тому заявниця має право на звернення до суду адміністративної юрисдикції з відповідним адміністративним позовом.

Зазначає, що встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, у той же час від встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_2 залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому цей факт повністю заперечується заінтересованою особою Міністерством оборони України. У заявниці фактично виник спір з органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу, і який заперечує проти такого факту, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження. У спірних правовідносинах Міноборони наділене повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації заявником соціальних гарантій в силу її особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження померлою особою публічної служби, різновидом якої є військова.

Військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належить до юрисдикції адміністративних судів. Оформлення відповідних видів допомоги, отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, пільг, заявниця набула саме у зв`язку з проходженням загиблим (померлим) військової служби, тому зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Жалковський В.Ю., просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Заперечує доводи апеляційної скарги про наявність спору про право між заявником та Міністерством оборони України, як заінтересованою особою. Зазначає, що вимоги про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду були предметом розгляду у суді першої інстанції і в задоволенні такого клопотання відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Жалковського В.Ю. щодо скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції в порядку окремого провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні онука ОСОБА_2 , який загинув в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, та факту родинних відносин з ним, суд першої інстанції дійшов висновку про те що, ОСОБА_3 - онук заявника, з 2001 року був пов`язаний з нею спільним побутом, вони мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, заявник фінансово залежала від нього та була на його утриманні після досягнення ним повноліття і до дня його загибелі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є підставою для встановлення відповідних юридичних фактів на підставі ст. 315 ЦПК України.

Проте, апеляційний суд вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , і/н НОМЕР_2 (а.с. 8-9).

За даними свідоцтв про народження батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої є ОСОБА_1 (заявник у справі) та ОСОБА_4 (а.с. 10, 11, 12).

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради Сумської області від 16 травня 2001 року № 165 ОСОБА_1 було призначено опікуном над неповнолітнім онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю матері (а.с. 13, 14).

06 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 128 (Нахімовським районним у м. Севастополі відділом ДРАЦС ГТУЮ у місті Севастополі був зареєстрований шлюб), який був розірваний заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 30 травня 2019 року, справа № 580/609/19. У їх шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка ОСОБА_7 (а.с. 15-20).

Сповіщенням № 25 від 14 листопада 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив ОСОБА_1 про те, що її онук - ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини (а.с. 21, 22).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08 грудня 2022 року № 2/2363 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що вона має право подати заяву на можливість призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (а.с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу вказаних процесуальних норм слідує, що до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити зі змісту права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У цій справі заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження з метою встановлення факту перебування на утриманні онука - ОСОБА_2 , який загинув в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, для отримання соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у виплаті яких їй було відмовлено органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу і, який заперечує проти такого факту, внаслідок чого виник спір, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження в порядку цивільного судочинства.

У наданих суду першої інстанції клопотаннях заінтересована особа - Міністерство оборони України вказувало, що від встановлення факту визнання заявника членом сім`ї померлого військовослужбовця залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги, тоді як це право заперечується заінтересованою особою Міністерством оборони України.

У преамбулі Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі ст. 4, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Вимоги заявника у цій справі пов`язані з доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати соціальних виплат і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку із запереченням Міністерством оборони України її права на відповідні соціальні виплатити.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови КМ України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», № 168 від 28 лютого 2022 року, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до п. 2-1 Постанови КМ України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», № 168 від 28 лютого 2022 року установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Із викладено вбачається, що у зазначених правовідносинах Міністерство оборони України наділене повноваженням приймати рішення, що впливають на можливість реалізації заявником соціальних гарантій в силу її особливого статуту, визначеного «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження померлою особою публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Оскільки відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод, та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Встановити факт перебування на утриманні померлого для одержання соціальних виплат в разі смерті військовослужбовця можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. В адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Враховуючи суб`єктний склад та зміст правовідносин сторін, вимоги ст. 2 КАС України, справа, що розглядається, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до юрисдикції адміністративного суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 214/1309/21.

Таким чином, суд першої інстанції помилково розглянув цей спір у порядку цивільного судочинства.

Частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, а провадження у справі - закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

За положенням ч. 2 ст. 255 ЦПК України, при закритті провадження у справі суду вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

При задоволенні апеляційної скарги підлягає компенсації Міністерству оборони України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1610 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 377, ст.ст. 381, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 07 березня 2023 року.

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні онука - ОСОБА_2 , який загинув в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, та встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Компенсувати Міністерству оборони України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1610 гривень судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина