КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/753/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Богомазова Павла Сергійовича про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васько Альбіна Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та зміну черговості у спадкуванні,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суді названий позов, в якому просила:

- встановити факт проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 2004 року до моменту смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити частку майна померлого ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на грошові кошти, які залишились на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частки грошових коштів, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , розміщених на поточних та депозитних рахунках в АТ «Універсал Банк», АТ «ВТБ Банк», АТ «КредіАгріколь Банк», АТ «Державний ощадний банк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Банк «Фінанси та кредит», АТ «РайффайзенБанк Аваль», АБ «Укргазбанк»;

- визнати за нею право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ «Державний ощадний банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_1 ( UAН ), що складає 150 000 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_3 ( UAН ), що складає 4 338 грн;

- визнати за нею право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_4 , що складає 95 000,34 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_5 , що складає 17,65 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_6 , що складає 12 500 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_7 , що складає 2 123,01 грн;

- визнати за нею право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в «Універсал Банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів розміщених на рахунку № НОМЕР_8 , що складає

20 362,43 доларів США;

- визнати за нею право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ «ВТВ Банк», АТ «КредіАгріколь Банк», АТ «Банк «Фінанси та кредит», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АБ «Укргазбанк»;

- визнати за ОСОБА_1 спадкоємця четвертої черги спадкування за законом право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у першій черзі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбуз січня 2004 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Богомазов П. С., задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну черговості у спадкуванні залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у даній справі скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ «Державний ощадний банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_1 ( UAН ), що складає 150 000,00 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_3 ( UAН ), що складає 4 338,00 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_4 , що складає 95 000,34 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_5 , що складає 17,65 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_6 , що складає 12 500,00 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_7 , що складає 2 123,01 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «Універсал Банк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_8 , що складає 20 362,43 доларів США.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк», а саме: право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_9 , що складає 3 505,99 грн; право власності на 1/2 частину грошових коштів, розміщених на рахунку № НОМЕР_10 , що складає 50 0000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в АТ «ВТВ Банк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Банк «Фінанси та Кредит», АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також про визначення частки майна померлого ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на грошові кошти, які залишились на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки грошових коштів, розміщених на поточних та депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в банківських установах, відмовлено

Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, 36 000,00 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги у справі.

29 травня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Богомазова П. С. про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якому він просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 44 900,00 грн.

В обґрунтування поданого клопотання представник позивача зазначив, що 19 листопада 2021 року перед судовими дебатами в суді першої інстанції ним було подано письмове клопотання про стягнення витрат на правову допомогу на орієнтовну суму 44 900 грн, однак вказане клопотання місцевим судом розглянуто не було. 24 травня 2023 року він подав аналогічне клопотання до апеляційного суду, втім у відповідній постанові питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, не вирішено. Для виконання договорів про надання правової допомоги від 26 березня 2019 року та від 20 квітня 2020 року АО «Богомазов та Партнери» було залучено два адвоката: Богомазова П. С. та Волкова А. В., які виконали роботи (надали послуги) позивачу у цій справі, перелік яких узгоджений в акті про виконання послуг та передачу коштів від 19 листопада 2021 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Примак А.О. підтримала клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та просила його задовольнити, оскільки вказане питання не було вирішено судом першої інстанції після ухвалення рішення.

Відповідач, її представник та третя особау судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача - адвокат Мамась М.О. надіслав у день засідання клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість повідомити ОСОБА_2 про призначене судове засідання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тобто, процесуальним законом при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення суду надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання неявки представника відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи, та з огляду на належне повідомлення сторони відповідача про судове засідання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу у справі та строку розгляду такої категорії клопотань, ухвалила проводити розгляд справи за відсутності цього учасника справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити з таких підстав.

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

З матеріалів справи вбачається, що після скасування Верховним Судом постанови Київського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, представник позивача - адвокат Богомазов П. С. до закінчення апеляційного перегляду справи подав клопотання від 24 травня 2023 року, в якому просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 44 900,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 43 835,81 грн.

До зазначеного клопотання представник позивача додав копії договорів про надання правової допомоги від 26 березня 2019 року та від 20 квітня 2020 року, укладених між АО «Богомазов та Партнери» та ОСОБА_1 , а також акту про виконання послуг відповідно до договору № 01/260319 про надання правової допомоги від 26 березня 2019 року та договору 01/200420 від 20 квітня 2020 року та передачу грошових коштів від 19 листопада 2021 року (а.с. 202-215, т. 4).

Аналогічні документи на підтвердження своїх вимог про стягнення із відповідача на користь позивача судовихвитрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представник позивача додав до клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, поданого 29 травня 2023 року, тобто після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 24 травня 2023 року про часткове задоволення апеляційної скарги та позовних вимог у зазначеній вище частині (а.с. 9-14, т. 5).

Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору було вирішено в цьому судовому рішенні, однак питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не вирішувалось (а.с. 228-236, т. 4).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 зазначено, що « (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

У даній справі встановлено, що в пунктах 4 договору 01/260319 про надання правової допомоги від 26 березня 2019 року та договору 01/200420 про надання правової допомоги від 20 квітня 2020 року, АО «Богомазов та Партнери» та ОСОБА_1 вказали, що гонорар адвокатського об`єднання погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цих договорів.

Однак, стороною позивача не надано апеляційному суду примірників таких додаткових угод, а в самих договорах про надання правової допомоги відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару.

Зі змісту акту про виконання послуг відповідно до договору № 01/260319 про надання правової допомоги від 26 березня 2019 року та договору 01/200420 від 20 квітня 2020 року та передачу грошових коштів від 19 листопада 2021 року вбачається, що в ньому лише зазначений перелік виконаних адвокатами АО «Богомазов та Партнери» робіт (наданих послуг) Тюменко А. Ф. у цій справі в суді першої інстанції та вказана загальна вартість правничої допомоги в сумі 44 900,00 грн, проте у зазначеному акті також не визначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Також, у наданих представником позивача документах не відображається час, витрачений адвокатами на надання правової допомоги, що додатково вказує на необґрунтованість поданого клопотання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі пред`явлених вимог, а правом визначати предмет та підставу відповідного клопотання наділений лише заявник (стаття 13 ЦПК України).

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Тобто, саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

З огляду на викладене, оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатським об`єднанням та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача - адвоката Богомазова П. С. про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Наведене узгоджується з висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 569/4771/19 (провадження № 61-12001св20).

Крім того, слід звернути увагу, що до та після ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року про задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (в цій частині рішення не оскаржувалось в апеляційному порядку) та про відмову у задоволенні вимог про зміну черговості у спадкуванні (в цій частині рішення набрало законної сили за результатом первинного апеляційного перегляду справи), представник позивача уже звертався до суду з подібним клопотанням, представник відповідача подавав заперечення проти нього, утім питання розподілу судових витрат на правничу допомогу так і не було розглянуте місцевим судом у зв`язку з витребуванням матеріалів справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_1 , подане її представником - адвокатом Богомазовим П. С. про відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, а тому підстави для прийняття додаткової постанови щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи,згідно вимог статей 141, 270 ЦПК Українивідсутні.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Богомазова Павла Сергійовича про відшкодування витрат на правничу допомогу у даній справі № 753/10668/19 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2023року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній