Номер провадження: 22-ц/813/1309/23
Справа № 501/2072/20
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №501/2072/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року у складі судді Пушкарського Д.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 02 липня 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що відповідач ОСОБА_2 є сестрою, квартиру АДРЕСА_1 отримував батько ОСОБА_3 у 70-х роках на сім`ю. Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В квартирі з липня 1994 року зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , проте фактично вона проживає в АДРЕСА_2 , яку отримала наша мати ОСОБА_4 та у 2012 році подарувала ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_2 має квартиру в м. Миколаєві, яку успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 , так як вона ОСОБА_1 та мати ОСОБА_4 відмовились від спадщини на її ОСОБА_2 користь. Отже, відповідач ОСОБА_2 забезпечена житлом, має квартири в АДРЕСА_3 не проживає і за попередньою домовленістю дана квартира мала перейти їй ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 залишається бути зареєстрованою в квартирі в м. Чорноморську, жодних витрат на утримання квартири не несе. Позивач ОСОБА_1 просила визнати відповідача ОСОБА_2 на підставі статті 71 ЖК України такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.203).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.19-20).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши, що після смерті матері ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 змінила замки на вхідних дверях у квартиру, зібрала речі відповідача та виставила на вулицю, тому вона ОСОБА_2 вимушена була оселитися в квартирі АДРЕСА_2 ; спірною квартирою не користується з поважних причин (а.с.25-27).

Третя особа виконавчий комітет Чорноморської міської ради просив відмовити в задоволенні позову, оскільки факт не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі зумовлений поважними причинами, тому відсутні передбачені статтями 71, 72 ЖК України передумови для позбавлення її права на житло шляхом визнання такою, що втратила право користування спірним житлом, в якому зареєстрована (а.с.31-32).

Відповідач ОСОБА_2 звернулась 20 серпня 2020 року до суду із зустрічним позовом, в якому на підставі статей 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України просила зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житлом, а саме частиною квартири АДРЕСА_1 ; вселити її ОСОБА_2 в 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.35-37).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 29 вересня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, зустрічний позов прийнято до розгляду спільно з первісним позовом (а.с.45).

Позивач ОСОБА_1 вимоги зустрічного позову не визнала, зазначивши у відзиві, що ОСОБА_2 має у власності квартиру в м. Одесі, в спірній квартирі в м. Чорноморську не проживає з 2012 року, за життя мати ОСОБА_4 збирала документи для зняття ОСОБА_2 з реєстрації, проте до кінця це питання не довела по причині хвороби, а потому і смерті. Жодних речей ОСОБА_2 в квартирі не має, право користування спірною квартирою вона втратила (а.с.50-51).

Відповідач ОСОБА_2 надала відповідь на відзив на зустрічний позов, за змістом якої факт отримання від матері в дар у 2012 році квартири в м. Одесі не стосується предмету спору. Доводи того, що мати за життя збирала документи на зняття її ОСОБА_2 з реєстрації у спірній квартирі, не підтверджені доказами. У спірній квартирі зареєстровано троє осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , всі мають право користуватися квартирою (а.с.77-79).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів (а.с.101-105).

Висновок суду мотивовано наступним. Спірна квартира знаходиться у комунальній власності Чорноморської міської ради. Сторонами не надано доказів на підтвердження їх права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яке здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, укладеного в письмовій формі на підставі ордеру, що є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Сторонами не надано доказів на підтвердження обставин, на які посилалися у позовах. Підставою звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права особи, за захистом якого вона звернулась, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не доведені.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду в частині вимог первісного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмову у задоволенні вимог первісного позову і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.110-113).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Реєстрація місця проживання позивача в спірній квартирі декларує право користування позивача житловим приміщенням. Суд не встановив фактичне місце проживання відповідача та склад сім`ї відповідача, наявність поважних/неповажних причин відсутності відповідача у житлі понад встановлений строк. Квартиру отримував у 1973 році батько ОСОБА_3 на склад сім`ї дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_6 . Позивач ОСОБА_7 народилася у 1981 році, тобто після отримання батьком квартири. Позивач набула права користування квартирою як член сім`ї наймача, місце проживання позивача в квартирі зареєстроване, право користування позивачем квартирою не оспорюється Чорноморською міською радою. Відповідач зареєстрована в квартирі з 1994 року, проте з 2012 року фактично проживає в м. Одесі у належній їй на праві власності квартирі, участі у витратах на утримання спірної квартири не несе, особистих речей, майна в спірній квартирі не має. Відповідач не надала доказів, які підтверджують її звернення до органів поліції із заявами про вчинення позивачем самоуправства, звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом тощо. Суд не з`ясував конкретний спосіб чинення перешкод, докази чинення перешкод та вжиті відповідачем заходи, спрямовані на захист порушених прав протягом восьми років відсутності у житлі, а також не з`ясував дійсного наміру відповідача щодо вказаної квартири, який пов`язаний лише з бажанням приймати участь у приватизації з послідуючою реєстрацією права власності на частку спірної квартири. Невжиття цивільно-правових заходів для захисту житлових прав протягом встановленого законом загального строку позовної давності на звернення до суду вказує про втрату відповідачем інтересу до проживання у спірному житлі та участі в його утриманні.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Сторони є сестрами, проте після смерті матері ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 зібрала речі відповідача ОСОБА_2 та виставила на вулицю, на вхідних дверях змінила замки, що унеможливило користування спірною квартирою. ОСОБА_2 не проживає в квартирі з поважних причин. Квартира знаходиться у комунальній власності, право користування квартирою мають троє осіб. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом (а.с.149-155).

ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, за змістом якої ОСОБА_2 з 2012 року не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в здійсненні поточного ремонту, не цікавиться технічним станом квартири. Факт не проживання ОСОБА_2 в квартирі підтверджений доказами. ОСОБА_2 у 2012 році переїхала в м. Одесу у належну їй на праві власності квартиру, де проживає разом зі своєю сім`єю (а.с.156-158).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 01 липня 2020 року відділом реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 до складу зареєстрованих осіб входять:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.12).

Згідно Акту про відсутність речей та не проживання у квартирі, складеного 30 червня 2020 року, підписи громадян засвідчено начальником ЖЕД-4 комунального підприємства управління житлово-комунального господарства Чорноморської міської ради, громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 як мешканці будинку АДРЕСА_5 склали акт про те, що в квартирі АДРЕСА_6 відсутні будь-які речі та предмети побуту для постійного проживання, які б належали ОСОБА_2 , що ОСОБА_2 в квартирі не проживає з 2012 року (а.с.13).

Сторони не заперечують, що ОСОБА_7 та ОСОБА_12 є сестрами, їх батьки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років, мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 років (а.с.10, 11).

Згідно штампу у паспорті ОСОБА_1 вона має зареєстроване місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 з 12 серпня 2005 року. Щодо ОСОБА_2 дані про дату, з якої зареєстроване її місце проживання у спірній квартирі, відсутні.

Сторони не заперечують, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 не є об`єктом права приватної власності.

При цьому суду першої інстанції не було надано ні ордеру на квартиру на ім`я батька сторін ОСОБА_3 (за доводами сторін квартиру надано у 1973 році батькові ОСОБА_3 на склад сім`ї), ні укладеного на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та наймачем договору найму житлового приміщення, про що суд першої інстанції правильно вказав.

З огляду на те, що місце проживання сторін в установленому законом порядку є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 , суд першої інстанції не робив висновків про відсутність у сторін права користування квартирою, а лише констатував, що суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження надання квартири ОСОБА_3 на склад сім`ї, укладення договору найму жилого приміщення, зокрема, з членом сім`ї наймодавця з огляду на смерть наймодавця, що є підтвердженням належності житла до державного чи громадського фонду, права комунальної власності на квартиру міської ради тощо. Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилань суду на ненадання доказів не заслуговують на увагу.

Лише до апеляційної скарги ОСОБА_1 додала копію ордеру №155 від 24 серпня 1973 року, який виконавчим комітетом Київської райради народних депутатів Іллічівської міської ради видано ОСОБА_3 на склад сім`ї з трьох осіб дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_13 на право вселення в квартиру АДРЕСА_1 ; при цьому чинний договір найму житлового приміщення так і не було надано до суду (а.с.114).

Положеннями частини 1 статті 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Оскільки сторони не надали суду договір найму жилого приміщення, з укладенням якого закон пов`язує здійснення користування жилим приміщенням, то суду не відомо, хто із сторін наразі є наймачем спірного жилого приміщення, а хто має статус члена сім`ї наймача (колишнього члена сім`ї наймача).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Зазначені конституційні приписи відображені також на рівні житлового законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, заявлено з підстав статей 71, 72 ЖК України.

Стаття 71 ЖК України регулює збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім громадянином, яка передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч.1); якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом (ч.2).

Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, передбачено статтею 72 ЖК України, відповідно до положень даної норми права визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, за нормами Житлового кодексу України особа втрачає право користування житловим приміщенням у разі відсутності в ньому без поважних причин понад шість місяців.

Оскільки збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем прямо залежить від причин відсутності, то при вирішенні спору підлягають з`ясуванню обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності особи.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: 1) не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та 2) відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк (постанови Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №344/9319/19, від 28 липня 2021 року у справі №754/15542/19).

Позивач ОСОБА_1 відсутність відповідача ОСОБА_2 в квартирі з 2012 року доводить Актом про відсутність речей та не проживання у квартирі, складеним 30 червня 2020 року, де сусіди підтверджують не проживання відповідача в квартирі.

Проте, даний Акт не є доказом того, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує не проживання в квартирі, проте причинами такого не проживання вказує те, що після смерті матері ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 зібрала її відповідача ОСОБА_2 речі та виставила на вулицю, на вхідних дверях змінила замки, що унеможливило користування спірною квартирою.

Вказані відповідачем ОСОБА_2 обставини перешкод у користуванні квартирою не спростовані.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що пред`явлення до неї позовних вимог про визнання її такою, що втратила право користування житлом, обумовлено наміром приватизації квартирі.

Дана доводи мають під собою підґрунтя, оскільки дійсно квартира не є приватизованою.

Чорноморська міська рада як уповноважений власник квартири заперечує проти визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом.

Отже, сукупність наданих позивачем доказів не є достатніми для визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, на підставі статей 71, 72 ЖК України.

Щодо доводів позивача про наявність у відповідача іншого житла.

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в житловому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК). На позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК

При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання. На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

У справі, що переглядається, позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом в квартирі в м. Чорноморську, заявлено з підстав статей 71, 72 ЖК України та, відповідно, вирішено судом саме з цих правових підстав.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом в квартирі в м. Чорноморську, не заявляла з підстав статті 107 ЖК України, тобто у зв`язку з вибуттям на постійне місце проживання до м. Одеси, відповідно, суд не вирішував спір з підстав статті 107 ЖК України. Як наслідок, суд апеляційної інстанції обмежений тими позовними вимогами, що були заявлені в суді першої інстанції та вирішені ухваленням рішення.

Житловий спір за статтею 107 ЖК України має інший предмет та підстави, у такому спорі доказове значення має вибуття особи до іншого постійного місця проживання.

ОСОБА_1 не позбавлена права пред`явити позов з інших правових підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову не оскаржено, тому в силу визначених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом першої інстанції при даному апеляційному перегляді справи рішення суду в частині зустрічного позову не переглядається.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з червня 2021 року, призначалась до розгляду на 07 квітня 2022 року, 24 листопада 2022 року, 13 липня 2023 року, 09 листопада 2023 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток/повідомлень дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток/повідомлень розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомленням «Судова повістка…». Підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено. Позивач тричі клопотала про відкладення розгляду справи, при цьому не аргументувала у чому саме полягає необхідність її особистої присутності у судовому засіданні. Саме по собі перебування за межами України на невизначений у часі період не є підставою для чергового відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 09 листопада 2023 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи відділу реєстрації обліку осіб виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова