ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2416/20 Номер провадження 22-ц/814/588/23Головуючий у 1-й інстанції Бородіна Н.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Триголова В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Харківводоканал", третя особа Київський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до КП «Харківводоканал», третя особа Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що 21.12.2016 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості в сумі 7064 грн. 71 коп.

Після відкриття виконавчого провадження з пенсійного рахунку позивача були перераховані грошові кошти в сумі 3399 грн. 20 коп. на рахунок КП «Харківводоканал».

Зазначений судовий наказ було скасовано ухвалою суду від 23.01.2018року та у зв`язку із скасуванням судового наказу винесено постанову про припинення чинності постанови про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення коштів в сумі 3399 грн. 20 коп., однак кошти позивачу не повернуті. Просив суд стягнути з відповідача кошти в сумі 3399 грн.20 коп. перераховані з пенсійного рахунку позивача на виконання судового наказу від 21.12.2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3399 грн.20 коп. та судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення районного суду оскаржив представник відповідача, подавши апеляційну скаргу, у доводах якої, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги, що кошти, які просив стягнути на його користь позивач були стягнуті з нього на виконання судового наказу, а отже питання повернення таких коштів вирішується в порядку повороту виконання рішення, а не в порядку ст.. 1212 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Місцевим судом встановлено, що судовим наказом від 21.12.2016р. стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги централізованого опалення та водовідведення в сумі 6375 грн. 71 коп. та судовий збір в сумі 689 грн.

Ухвалою суду від 23.01.2018року судовий наказ від 21.12.2016 року було скасовано.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС від 22.02.2018року виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості в сумі 7074 грн. 71 коп. закінчено та припинено чинність постанови про зверення стягнення на кошти боржника від 06.11.2017року.

Згідно відомостей наданих Київським об`єднаним управління Пенсійного фонду України за період з 01.12.2017року по 31.03.20218року, з пенсійного рахунку позивача було відраховано кошти на користь КП «Харківводоканал» в погашення заборгованості по виконавчому провадженню НОМЕР_1 в сумі 3339 грн. 20 коп. (залишок заборгованості 3665, 51 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, що правова підстава стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 3399 грн. 20 коп відсутня, оскільки судовий наказ від 21.12.2016 року скасовано, виконавче провадження закінчено, тому до спірних правовідносин сторін належить застосувати норму ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна сума 3399,20 грн була виплачена на підставі судового наказу, який в подальшому було скасовано.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до частин першої, другої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У справі, що переглядається, відповідач отримав грошові кошти у порядку виконання судового наказу.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні правові висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Оскільки у справі, що переглядається, грошові кошти в сумі 3399 грн. 20 коп. були набуті на підстав судового наказу, який в подальшому було скасовано, апеляційний суд доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал"- задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Харківводоканал", третя особа Київський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" сплачений судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті шістдесят одна грн.. 20 коп.)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов