Справа № 536/1630/22
Провадження № 2/536/203/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретаря судового засідання Клонової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

за участі представника позивача ОСОБА_5 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

Встановив:

Адвокат Репецький В`ячеслав Олександрович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім нього, в зазначеному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не проживають у будинку з 30 жовтня 2021 року, оскільки ОСОБА_2 було придбано власне житло, де даний час проживають відповідачі та зберігають власні речі. Адреса місця реєстрації відповідачів носить формальний характер, та порушує інтереси власника будинку.

Ухвалою Кремечуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, залучено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 як законного представника неповнолітніх відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Кремечуцького районного суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року зобов`язано Службу у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Репецький В.В. підтримав позовні вимоги, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві. Вказав, що відповідачі є родичами ОСОБА_2 , а саме діти є його племінниками, тому позивач дозволив їм зареєструватися за адресою його проживання. В будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі не проживають добровільно, в будинку відсутні їх особисті речі, витрат по утриманню будинку не несуть. На даний час реєстрація відповідачів чинить перешкоди ОСОБА_2 у використанні належного йому майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснив, що він є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Будинок за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не був постійним місцем проживання їх родини, він з дітьми взагалі ніколи не проживав у вищевказаному будинку, вони лише були там зареєстровані. Їх родина мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , а після придбання житла в м. Кременчуці у 2021 році, переїхали до їх з дружиною квартири. На даний час діти разом з матір`ю перебувають за кордоном, а після повернення дітей він має намір зареєструвати їх у квартирі, яка перебуває у власності їх сім`ї.

Неповнолітні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, від їх законного представника - ОСОБА_2 в провадження суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.21).

Третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області уповноваженого представника до суду не направили, надали в провадження суду заяву, відповідно до якої просять провести судове засідання без участі представника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 69).

Суд, заслухавши думку представника позивача - адвоката Репецького В.В., відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 18 грудня 2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7).

З довідки Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №1003/1 від 06 грудня 2022 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до акту про фактичне місце проживання від 02 грудня 2022 року, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 з 30.10.2021 не проживають (а.с. 8).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до рекомендацій Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради від 17 травня 2023 року та рішення Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 травня 2023 року № 78 (а.с.70,71), останні заперечують проти зняття з реєстрації неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з неможливістю подальшої перереєстрації дітей, які перебувають за кордоном.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї.

За ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ст.27 Конвенції про права дитини).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно частини 1 статті 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами (ч.ч. 1, 2 ст.7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

Відповідачем ОСОБА_2 було надано копію договору купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2021 року та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, із яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (які є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.76-85).

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживали, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несли, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику - позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном.

Враховуючи викладене, суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 травня 2023 року №78, викладеному у виді рекомендацій щодо недоцільності визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, і йому була надана судом оцінка в сукупності з іншими доказами у справі. Суд вважає висновок недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не враховано, що діти та їх батьки за адресою реєстрації ніколи не проживали; будинок АДРЕСА_1 не був місцем постійного проживання родини ОСОБА_1 ; у власності батьків дітей є інше житло, де вони мають право задекларувати місце свого проживання та місце проживання своїх дітей, а наявність реєстрації відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 суттєво обмежує власника цього житла ОСОБА_1 у реалізації його прав.

Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, задовольняючи позовні вимог ОСОБА_1 задовольняє його клопотання та відносить судові витрати за його рахунок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 289 ЦПК України, ст. 150, 405 ЖК України, ст.ст. 29, 242, 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 20 червня 2022 року.

СуддяА. С. Река